ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2257/25 Справа № 208/7127/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Похваліта С. М. Суддя у 2-й інстанції - Городнича В. С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2025 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого – Городничої В.С.,
суддів – Петешенкової М.Ю., Красвітної Т.П.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у м.Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бажан Владислав Павлович, на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року у складі судді Похвалітої С.М. по цивільній справі № 208/7127/23 по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Сенс банк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості,–
                                        ВСТАНОВИЛА:

       У серпні 2024 року АТ «Сенс банк», яке до зміни 12 серпня 2022 року назви було АТ Альфа-банк”, звернулось до суду з позовом, пред`явленим до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості (а.с. 1-2), посилаючись на те, що 08 жовтня 2018 року між АТ «Альфа-Банк» та  ОСОБА_1  було укладено угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії №501073784, відповідно до умов якої позивач зобов`язується надати позичальнику кредит, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, що визначені договором, повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором. Умовами кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником умов договору останній зобов`язаний достроково виконати всі боргові зобов`язання перед банком протягом 30 календарних днів з дня отримання від банку інформації. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит. Однак, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, порушила умови кредитного договору, в результаті чого станом на 22 січня 2023 року утворилась заборгованість у розмірі – 39 036,93 грн. 
       Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року позовні вимоги АТ «Сенс Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено.
       Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк»: 39 036,93 грн - заборгованість за кредитним договором; 2 684 грн - витрати по сплаті судового збору, а всього: 42 720,93 грн. (а.с. 129,130).
       Не погодившись із рішення суду,  ОСОБА_1  через свого представника - адвоката Бажана В.П. подала апеляційну скаргу (а.с. 182-194), посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення.
Позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України та відзиву на апеляційну скаргу у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом не подав, але, в силу вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
       Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
       Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін враховуючи наступне.
       Задовольняючи позовні вимоги АТ «Сенс банк» суд виходив з їх обґрунтованості та доведеності. 
Колегія суддів в повній мірі погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції.
Судом першої інстанції встановлено, що 08 жовтня 2018 року між  ОСОБА_1 , та ПАТ «Альфа Банк» було підписано оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, акцепт пропозиції на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк», на підставі яких  ОСОБА_1  відкрито картковий рахунок, та сторони письмово погодили всі істотні умови кредитування, а саме, сума доступного кредиту на момент складання оферти 5 360,00 грн, максимальний ліміт кредиту складає 200 000 грн, процентна ставка за користування кредитною лінією у розмірі 26% річних, обов`язковий мінімальний платіж становить 5% від суми загальної заборгованості, але не менше ніж 50,00 грн (а.с. 4).
Взяті на себе зобов`язання за кредитним договором від 08 жовтня 2018 року банк виконав, відкривши відповідачу картковий рахунок та видавши кредитну платіжну карту, що підтверджується випискою по рахунку  ОСОБА_1  з кредитною карткою World Debit Mastercard за період з 08 жовтня 2018 року по 28 лютого 2023 року (а.с.10-16).
З цієї виписки судом першої інстанції встановлено, що 08 жовтня 2018 року банк встановив відповідачу кредитний ліміт у розмірі 5 000,00 грн, який в подальшому збільшувався, останній раз 12 липня 2022 року до 27 937,08 грн. Відповідач користувалась кредитними коштами, частково погашала заборгованість. 
Також встановлено, що за цим договором всього витрат 65807,10 грн, всього надходжень 28162,72 грн, поточна сума заборгованості на кінцеву дату виписки 39 036,93 грн.
12 серпня 2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», який є правонаступником усіх прав і зобов`язань АТ «Альфа Банк», що підтверджується довідкою АТ «Сенс Банк» та Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Витягом з державного реєстру банків.
Згідно з наданим позивачем розрахунком, заборгованість відповідача за кредитним договором станом на лютий 2023 року становить 39 036,93 грн (а.с. 9).
У червні 2023 року АТ «Сенс Банк» направив на адресу відповідача вимогу про усунення порушень протягом 30 календарних днів з моменту отримання письмової вимоги банку, але в будь-якому випадку не пізніше 35 календарних днів з моменту надсилання даної вимоги, яка відповідачем проігнорована (а.с. 27).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
В силу вимог частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до статті 640 ЦК України - договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.
Згідно статті 642 ЦК - відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною.
Статтею 509 ЦК України встановлено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Відповідно до ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.
Колегія суддів наголошує, що стороною відповідача не спростовано підписання нею оферти на укладання угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії від 08 жовтня 2018 року, на якій також підписано нею і акцепт пропозиції на укладання цієї угоди (а.с.4), а також анкети-заяви про акцепт публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в ПАТ «Альфа-Банк», на яких розміщено підпис відповідача (а.с.5).
З наведено вище колегія суддів доходить висновку, що ОСОБА_1 , підписавши оферту на укладення угоди про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, а банк, прийнявши пропозицію (акцепт) укласти угоду, фактично уклали угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної лінії.
Укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону, а тому позивач, надавши позивальнику  ОСОБА_1  кредит в розмірі 5360,00 грн, де процентна ставка за користування кредитним коштами встановлена у розмірі 17,99 % річних, строк кредиту 12 місяців, відкрив на ім`я відповідача кредитну картку з відновлювальною кредитною лінією до 200000,00 грн та з процентною ставкою - 26,00 %. Строк дії кредитної картки 3 роки з моменту випуску. 
Зазначені фактичні обставини встановлені вірно судом першої інстанції, з чим повністю погоджується і колегія суддів, та що не спростовано скаржником жодним доказом.
Доводи скарги про те, що позивачем у позові не зазначено складові суми заборгованості колегія суддів не бере до уваги, оскільки в розрахунку заборгованості зазначено, з чого саме складається загальним розмір заборгованості, який, в тому числі, підтверджується наявною в матеріалах справи випискою по рахунку.
Доводи скаржника про те, що виписка по рахунку розділена на три частини та з них не можливо встановити дійсний розмір заборгованості, колегія суддів не приймає до уваги, адже дані з виписки по рахунку відповідають заявленому періоду користування відповідачем кредитними коштами, як і підтверджено користування кредитом відповідачем у збільшеному розмірі ліміту кредиту (а.с.10-16).
Надаючи свій контррозрахунок заборгованості, скаржник не надала письмових доказів, які б підтверджували її дані, зазначені нею у виписці по рахунку за різними кредитними картками, складеної нею в апеляційній скарзі, як і не обґрунтовано, якими первинними даними скаржник керувалась при складанні цієї виписки по рахунках. 
Разом з цим належить наголосити, що доводи скаржника щодо нарахування банком різних комісій, що не передбачені умовами кредитного договору, та нарахування плати за розрахунково-касове обслуговування картки, що, на думку скаржника, не відповідає діючому законодавству “Про споживче кредитування”, колегія суддів не може прийняти до уваги, адже умови договору відповідачем були підписані, погоджені, кредитними коштами відповідач користувалась, що видно з виписку по рахунку, враховуючи і поповнення у певний період користування рахунку з метою погашення з комісією та розрахунково-касовим обслуговуванням. Крім цього, скаржником не надавалось ані суду першої інстанції, ані при розгляді її апеляційної скарги письмових доказів щодо визнання умов договору, чи хоча б пунктів цього договору несправедливими за нормами зазначеного нею Закону України, що виключає такі підстави для скасування рішення в цій частині. 
Колегія суддів відзначає, що належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно із зазначеною нормою закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року №75 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. Тобто виписки за картковими рахунками можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.
Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, яка викладена, зокрема, у постанові від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження №61-3689св21).
Отже, наданий банком розрахунок заборгованості за кредитом та виписка по рахунку з кредитною карткою, є належним доказом користування відповідачкою кредитними коштами.
Відповідно до вказаної вище виписки, ОСОБА_1 активно користувалась кредитним лімітом, враховуючи його збільшення, та здійснювала часткове погашення заборгованості за кредитним договором, що свідчить про визнання та приймання ОСОБА_1 укладення кредитного договору від 08 жовтня 2018 року та отримання нею кредитних коштів.
Як вбачається з матеріалів справи, позичальницею не спростовано твердження позивача про те, що відповідачка користувалась наданими кредитними коштами.
Контррозрахунку заборгованості, наданий скаржником, не спростовує розмір заборгованості, визначений позивачем.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів встановила, що в порушення умов договору відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 39 036,93 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з особового рахунку та що правомірно встановлено судом першої інстанції.
Доказів які б свідчили про виконання взятих на себе зобов`язань відповідачем не надано.
З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ «Сенс Банк».
Доводи апеляційної скарги, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для задоволення позову, та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.
Апелянт не скористалася наданими їй правами, не обґрунтувала свої доводи апеляційної скарги, не надала суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення – не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і його слід залишити без змін.
Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення. 
       Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,–

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Бажан Владислав Павлович - залишити без задоволення.
Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 02 серпня 2024 року — залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено “16” жовтня 2025 року.

       Головуючий:                                                          В.С. Городнича

       Судді:                                                                  М.Ю. Петешенкова

                                                                                Т.П. Красвітна