ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/3279/25                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Марія ДУБІНА

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  01 жовтня 2025 року                                                                                            м. Київ
          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
          Головуючого судді:                                        Чаку Є.В., 
          суддів:                                                  Сорочка Є.О., Коротких А.Ю.,
          за участю секретаря                                          Сова Є.Д.
                                                  
          розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу,-

                                                  В С Т А Н О В И В :
           ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі відповідач), в якій просив визнати протиправними та скасувати пункти 3, 38, 39, 40, 43, 44 наказу командира Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.12.2024 № 832 в частинах притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та накладанні дисциплінарного стягнення, передбачене пунктом "ґ" статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України - "Попередження про неповну службову відповідність", позбавлення премії за листопад 2024 року у повному обсязі, притягнення до повної матеріальної відповідальності згідно довідки - розрахунку начальника БТ служби військової частини НОМЕР_1 (нестача 4 комплектуючих до танка Т-64БВ з/н НОМЕР_2 с/н НОМЕР_5), на суму 414 979, 26 грн,  утримання з позивача вартості майна БТ служби на суму 414 979, 26 грн, притягнення до повної матеріальної відповідальності згідно довідки - розрахунку начальника БТ служби військової частини НОМЕР_1 (нестача комплектуючих до танка Т-64БВ з/н НОМЕР_3 с/н НОМЕР_4), на суму 399 878, 68 грн, утримання з позивача вартості майна БТ служби на суму 399 878, 68 грн; повернення у власність позивача стягнутих Військовою частиною НОМЕР_1 коштів на виконання наказу командира (з основної діяльності) від 02.12.2024 № 832.
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року 
залишено без розгляду позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування пунктів наказу.
          Не погоджуючись з вищезазначеною ухвалою суду, представник позивача звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду справи. В обґрунтування скарги апелянт зазначив, що позивач тільки у перший декаді березня 2025 року дізнався про порушення своїх прав, а тому ним  не пропущений процесуальний строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав в розумінні вимог ч. 1 ст. 120, ч.1, ч. 2 ст. 122 КАС України, ст. 88 Дисциплінарного статуту ЗСУ та дотриманий процесуальний строк щодо звернення до адміністративного суду з позовною заявою.
          У відзив на апеляційну скаргу відповідач просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Відповідач зазначив, що 09.12.2024 року здійснювалося доведення оскаржуваного наказу командира Військової частини НОМЕР_1  що підтверджується актом про відмову від ознайомлення із наказом про результати службового розслідування від 09.12.2024, який завірений поставленим власноруч підписом військовослужбовця - штаб-сержантом ОСОБА_1 . Отже починаючи саме з 09.12.2024 року позивачу було відомо про накладання на нього дисциплінарного стягнення, саме з цієї дати він дізнався про порушення своїх прав, всупереч наведеним необґрунтованим твердженням, які викладені ним в апеляційній скарзі. Разом з тим, до суду з цим позовом позивач звернувся 24.03.2025, що свідчить про недотримання ним встановленого ч.5 ст.122 КАС України місячного строку на звернення до адміністративного суду
          Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
          Судом встановлено, що 02.12.2024 командиром Військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності)  видано наказ від 02.12.2024 № 832 про закінчення службового розслідування. 
          Пунктами 3, 38, 39, 40, 43, 44 вказаного наказу притягнуто позивача до  дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення, передбачене пунктом "ґ" статті 48 Дисциплінарного Статуту Збройних Сил України - "Попередження про неповну службову відповідність"; позбавлено  позивача премії за листопад 2024 року у повному обсязі, притягнуто до повної матеріальної відповідальності згідно довідки - розрахунку начальника БТ служби військової частини НОМЕР_1 (нестача 4 комплектуючих до танка Т-64БВ з/н НОМЕР_2 с/н НОМЕР_5), на суму 414 979, 26 грн;  утримано з позивача вартість майна БТ служби на суму 414 979, 26 грн; притягнуто до повної матеріальної відповідальності згідно довідки - розрахунку начальника БТ служби військової частини НОМЕР_1 (нестача комплектуючих до танка Т-64БВ з/н НОМЕР_3 с/н НОМЕР_4), на суму 399 878, 68 грн; утримано з позивача вартість майна БТ служби на суму 399 878, 68 грн.
          Вважаючи наведені  пункти наказу протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Суд першої інстанції, залишаючи без розгляду позовну заяву, дійшов висновку, що адміністративний позов подано з пропущенням строку на звернення до суду, з урахуванням вимог ст.122 КАС України.
          За наслідком перегляду рішення суду першої інстанції в порядку апеляційного оскарження, колегія суддів доходить наступних висновків. 
          Статтею 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
          Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю  (частина перша статті 5 КАС України).
          Відповідно до частини другої статті 44 КАС України учасники справи зобов`язані добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
          За правилами частини першої статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
          Частиною третьою статті 122 КАС України установлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (частина п`ята статті 122 КАС України).
          Наслідки пропущення строків звернення до адміністративного суду встановлені статтею 123 КАС України, за частиною першою якої визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
          Відповідно до частин третьої та четвертої статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду. Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
          Предметом оскарження у цій справі є наказ від 02.12.2024 № 832 про закінчення службового розслідування, застосування дисциплінарних стягнень, притягнення до матеріальної відповідальності окремих військовослужбовців.
          Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк (ч. 5 ст.122 КАС України).
          Отже, встановлений статтею 122 КАС України строк звернення до суду обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
          При визначенні початку цього строку суд з`ясовує момент, коли особа фактично дізналася або мала реальну можливість дізнатися про наявність відповідного порушення (рішення, дії, бездіяльність), а не коли вона з`ясувала для себе, що певні рішення, дії чи бездіяльність стосовно неї є порушенням.
          Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав є не тільки її дії, спрямовані на захист порушених прав, а також докази, які свідчать про те, що були створені умови, за яких особа мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
          У своїй практиці Європейський суд з прав людини звертав увагу, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права(рішення від 4 грудня 1995 року у справі Беллет проти Франції(Bellet v. France), Series A № 333-B, cтop.42, пункт 36).
          Колегія суддів зауважує, що інститут строків в адміністративному судочинстві сприяє досягненню юридичної визначеності в адміністративно-процесуальних відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
          Вказані висновки неодноразово були застосовані Верховним Судом у справах цієї категорії, зокрема у постановах від 17 липня 2019 року у справі №821/2004/17, від 20 травня 2020 року у справі №826/14598/16 та від 18 серпня 2022 року у справі № 240/41471/21.
          У постанові від 24 вересня 2019 року по справі №420/6389/18 Верховний Суд зауважив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
          День, коли особа дізналася про порушення свого права - це встановлений доказами день, коли позивач дізнався про рішення, дію чи бездіяльність, внаслідок якої відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів. Доказами того, що особа знала про порушення своїх прав, є, зокрема, умови, за яких вона мала реальну можливість дізнатися про порушення своїх прав.
          Причина пропуску строку звернення до суду може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: (1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; (2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; (3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; (4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
          Відповідно до частини першої статті 84 Дисциплінарного статуту ЗСУ прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
          Якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення (частина перша статті 86 Дисциплінарного статуту ЗСУ).
          Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України затверджений наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 № 608.
          Порядком № 608 розмежовані поняття службового розслідування та службової перевірки.
          Пунктом 2 розділу І Порядку № 608 службова перевірка визначена як комплекс заходів, які здійснюються відповідно до цього Порядку, з метою перевірки інформації про вчинення правопорушення, з`ясування наявності підстав для призначення службового розслідування, обставин порушення виконавської дисципліни, встановлення осіб, які вчинили правопорушення; службове розслідування - як комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
          Пунктом 2 розділу VII Порядку № 608 також установлено, що у разі необхідності уточнення причин та умов, що сприяли вчиненню дисциплінарного правопорушення, за фактом якого проведено службову перевірку, та ступеня вини військовослужбовця за результатами службової перевірки може бути проведено службове розслідування.
          Пунктом 1-4 розділу VI Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
          Дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України.
          Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
          У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
          За зверненням військовослужбовця, стосовно якого проводилось службове розслідування, йому надається завірена копія акта службового розслідування або витяг з акта, в частині, що його стосується, за умови, що вони не містять інформації з обмеженим доступом.
          З системного аналізу наведених вище норм права вбачається, що до обов`язків безпосереднього командира (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, віднесено доведення до відмова військовослужбовця наказу про притягнення до відповідальності або у спосіб проставлення підпису про ознайомлення з наказом, або складення акту про відмову від отримання наказу.
          А тому для з`ясування обставин того, коли саме позивач дізнався про оскаржуваний наказ необхідно встановити дату отримання ним наказів під підпис або складення відповідно акту про відмову в отриманні наказу.
          З матеріалів справи вбачається, що 09.12.2024 відповідачем здійснювалося доведення наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 02.12.2024 № 832 ОСОБА_1 , що підтверджується наявним у матеріалах справи актом про відмову від ознайомлення із наказом про результати службового розслідування від 09.12.2024, з поставленим власноруч підписом ОСОБА_1 . 
          Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи наявні докази того, що позивач був обізнаний про прийняття оскаржуваного наказу 09.12.2024.
          Суд першої інстанції надав оцінку наведеним у позовній заяві доводам представника позивача щодо поважності причин пропуску звернення до суду та дійшов висновку, що наведені позивачем підстави для поновлення пропущеного строку не можна визнати поважними та залишив позов без розгляду.
          Проте колегія суддів зазначає, що згідно з частинами першою та другою статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
          Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина третя статті 123 КАС України).
          Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду (частина четверта статті 123 КАС України).
          Зміст частини третьої статті 123 КАС України передбачає залишення позову без розгляду в обох можливих окремих випадках, а саме: 1) якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду; 2) або ж якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними.
          Разом з тим, системний аналіз положень статті КАС України свідчить, що звернення до адміністративного суду з позовом після закінчення строків, установлених законом, не має безумовним наслідком повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду.
          Так, статтею 123 КАС України передбачено, що передумовою настання відповідних наслідків для позивача є надання можливості останньому скористатись можливістю подати заяву про поновлення пропущеного строку в разі її неподання, або ж вказати інші причини поважності пропущеного строку ніж ті, які були зазначені в первинній заяві про поновлення строку та визнані судом неповажними.
          Отже, вказані правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі (частини третя та четверта статті 123 КАС України).
          Верховний Суд у справі № 640/5645/19 (постанова від 23.09.2020) щодо застосування положень частин третьої та четвертої статті 123 КАС України дійшов висновку, що правила процесуального закону щодо надання можливості позивачу подати заяву про поновлення пропущеного строку або вказати інші причини поважності пропущеного строку, слід застосовувати як на стадії відкриття провадження у справі, так і на стадії розгляду справи після відкриття провадження у справі.
          В даному випадку, суд першої інстанції дійшовши висновку, що наведені позивачем підстави для поновлення пропущеного строку не можна визнати поважними, не надав можливості позивачу обґрунтувати підстави поважності пропуску строку звернення до суду у розрізі встановлених обставин. 
          При цьому, розгляд справи відбувався в порядку спрощеного провадження.
          З огляду на наведене, залишення даного позову без розгляду колегія суддів визнає передчасним.
          На неможливість залишення позовної заяви без розгляду з підстав пропуску строку звернення до суду без надання позивачеві можливості заявити клопотання про поновлення такого строку Верховний Суд указував у постановах від 11 лютого 2021 року у справі № 140/2046/19, від 10 червня 2020 року у справі № 620/1715/19, від 23 вересня 2020 року у справі № 640/5645/19, від 03 грудня 2020 року у справі № 817/660/18, від 17 березня 2021 у справі № 160/3092/20, від 18 березня 2021 у справі № 640/23204/19, від 20 квітня 2021 року у справі № 640/17351/19, від 14 липня 2022 року 380/10649/21, від 09 червня 2022 року у справі № 160/15960/20, від 05 травня 2022 року у справі №  420/6134/21, від 31 січня 2023 року у справі № 640/18309/21, від 20 липня 2023 року у справі № 240/5534/22 і Суд не знаходить підстав застосовувати інший підхід до тлумачення вимог статті 123 КАС України.
          Крім того колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не було встановлено наявність чи відсутність обставин, які б свідчили про дійсні істотні перешкоди чи труднощі для своєчасного звернення позивача до суду за захистом своїх прав. 
          У судовому засіданні позивач зазначив, що з грудня 2024 року по лютий 2025 року він був відряджений на військову службу до іншої частини  та у зв`язку з цим не мав змоги вчасно вчинити дії щодо оскарження наказу відповідача.
          З урахуванням викладеного у сукупності, колегія суддів вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для залишення позову без розгляду. 
          Під час вирішення питання про відкриття провадження у справі суду першої інстанції  слід врахувати висновки наведені апеляційним судом, надати позивачу можливість обґрунтувати підстави поважності пропуску строку звернення до суду у розрізі встановлених обставин та дослідити доводи позивача щодо перебування його у відрядженні. 
          Відповідно до ч. 3 ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
          За змістом ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
          За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, є підстави для скасування ухвали суду першої інстанції та направлення справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
          Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 320, 322 КАС України, суд

                                                     П О С Т А Н О В И В :
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.
          Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 14 травня 2025 року скасувати.
          Справу направити до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.
          Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає оскарженню.
          Повний текст постанови виготовлено 02.10.2025.

          Головуючий суддя:                                                                          Є.В. Чаку
          Судді:                                                                                          А.Ю. Коротких
                                                                                                            Є.О.Сорочко