Справа № 161/416/25 	Головуючий у 1 інстанції: Мазур Д. Г. 	
Провадження № 22-ц/802/973/25  	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
18 вересня 2025 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
секретаря Трикош Н. І.,
з участю: 
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача ОСОБА_2 ,
відповідача ОСОБА_3 ,
представника відповідача ОСОБА_4 ,
представника третьої особи Шульгана Ф. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Стретович Інни Сергіївни на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав.
Позов мотивує тим, що з відповідачем у справі вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 08.07.2017, який розірваний рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2020 справа №161/4552/20. За час перебування у шлюбі у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 . З грудня 2019 ОСОБА_3 став проживати окремо, від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дітей самоусунувся, станом їхнього життя не цікавиться, з дітьми не спілкується. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.08.2020 у справі №161/4551/20 вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , в розмірі 2600 грн щомісячно, починаючи з 20.03.2020. Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.08.2021 у справі №161/10612/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, щодо ухилення від сплати аліментів встановлених рішенням суду. В жовтні 2021 ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про виключення запису про нього як батька з актових записів про народження дітей. Після проведення судово молекулярно-генетичної експертизи вказаний позов ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області залишено без розгляду. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2023 у справі №161/3113/23 від 08.06.2023 вирішено стягнути з ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 , 66 206,45 грн пеню за несвоєчасну сплату аліментів.
За вказаних обставин, позивач просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дочок ОСОБА_5 і ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
       Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2025 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав - задоволено.
Позбавлено ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьківських прав відносно малолітніх дочок ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
       Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Стретович І. С. подала апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.
       У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду залишити без змін.
       В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 заперечили проти задоволення апеляційної скарги. 
Відповідач ОСОБА_3 та представник відповідача ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали. 
Представник третьої особи ОСОБА_7  вважає апеляційну скаргу безпідставною і при вирішенні справи покладається на розсуд суду.
Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, апеляційний суд доходить висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітніх дітей є крайнім заходом і у даному випадку буде доцільним з огляду на наявні у справі достатні та переконливі докази його умисної, безвідповідальної та недобросовісної поведінки щодо виховання дітей.
Проте, до таких висновків суд дійшов помилково, без повного з`ясування обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права.
Згідно зі статями 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК).
Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості. 
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України).
Судом встановилено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.05.2020 у цивільній справі № 161/4552/20 між ними розірваний (а.с. 8, 9).
У шлюбі у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , серії НОМЕР_2 (а.с.6, 7).
Діти проживають разом із матір`ю.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16 липня 2020 року ухвалено стягувати з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання неповнолітніх дочок ОСОБА_5 , і ОСОБА_6 , в розмірі 2600 грн щомісячно, починаючи з 20.03.2020 (а.с. 10, 11).
Вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.08.2021 у справі №161/10612/21 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, щодо ухилення від сплати аліментів встановлених рішенням суду (а.с. 13).
В жовтні 2021 ОСОБА_3 звернувся до суду про з позовом про виключення запису про нього як батька з актових записів про народження дітей. Після проведення судово молекулярно-генетичної експертизи вказаний позов ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області залишено без розгляду (а.с.19).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08.06.2023 у справі №161/3113/23 від 08.06.2023 ухвалено стягнути з ОСОБА_3 ,. на користь ОСОБА_1 , неустойку по сплаті аліментів за період 20 березня 2020 по 23 лютого 2023 в сумі 66 206,45 грн (а.с. 22, 23).
Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть перевищувати інтереси батьків.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Згідно зі статтею 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують, тощо, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Разом з тим, тлумачення п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України дозволяє зробити висновок, що зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
З висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 27.03.2025 № 81, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 255-1 від 09.04.2025, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітніх дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Апеляційний суд, дослідивши висновок Служби у справах дітей Луцької міської ради від 27.03.2025 № 81 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, вважає, що цей висновок не може бути прийнятий як достатній доказ у справі.
Зі змісту цього висновку вбачається, що у ньому перераховано та проаналізовано лише, рішення суду про стягнення аліментів, вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.08.2021 у справі №161/10612/21 ОСОБА_3 , визнано винним у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, щодо ухилення від сплати аліментів встановлених рішенням суду та витяг зі справи про виключення відомостей про ОСОБА_3 як батька з актових записів про народження дочок, пояснення позивача та відповідача взагалі не відбирались.
Але фактично у ньому взагалі не наведено підстав та аргументів для прийняття органом саме такого висновку, як і не вказано, у чому полягатиме позитивний вплив такого рішення на інтереси дітей сторін.
Зазначене викликає обґрунтовані сумніви у правильності, достовірності та об`єктивності висновку третьої особи. 
Для застосування такої підстави для позбавлення батьківських прав, як ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, яка передбачена п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, необхідним є встановлення винної поведінки матері (батька), свідомого нехтування нею (ним) своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням їх характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
Несплата аліментів, яка стала однією з основних підстав для позову, була зумовлена виключно об`єктивними та тимчасовими фінансовими труднощами. Відповідач перебував в активному пошуку роботи, що свідчить про його намір працевлаштуватися та виконувати свої матеріальні зобов`язання. Ситуація, коли людина перебуває в активному пошуку роботи, а не свідомо ухиляється від працевлаштування, не може бути розцінена як злісне ухилення від сплати аліментів. 
Крім того, наявність кримінального провадження та стягнення пені вже є засобами правового впливу, які покликані стимулювати батька до виконання фінансових обов`язків. Позбавлення батьківських прав, в даному контексті, буде надмірним та непропорційним заходом, що не відповідає принципам розумності та справедливості, особливо з огляду на інші обставини справи.
Обставини свідчать про те, що між батьками дітей існують тривалі неприязні відносини. 
На даний час у відповідача є прагнення до контакту з дітьми. Відповідач налагодив зв`язки із вчителькою дітей, ознайомлений зі шкільними справами, навіть пропонував налагодити контакт з дітьми через психолога.
Однак, позивачем не надано суду доказів про те, що до подання позовної заяви відносно відповідача застосовувалося попередження про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, або що на орган опіки та піклування покладався обов`язок здійснювати контроль за виконанням батьком батьківських обов`язків.
       ЄСПЛ неодноразово зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Під час визначення основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року в справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року в справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).
У справі від 30 червня 2020 року (заява № 70879/11) ЄСПЛ також наголошував на тому, що позбавлення особи її/його батьківських прав є особливо кардинальним заходом, який позбавляє батька/матір сімейного життя з дитиною, та не відповідає меті їх возз`єднання, зазначивши, що наявність сімейних зв`язків між подружжям та дитиною, про які вони дійсно піклуються, мають бути захищені відповідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання. Попри це насамперед повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
Наведене узгоджується з висновками щодо врахування найкращих інтересів дитини під час розгляду справ, які стосуються прав дітей, сформульованими Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року в справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) та Верховним Судом у постановах від 21 лютого 2024 року в справі № 404/9387/21, від 19 лютого 2024 року в справі № 159/2012/23, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18 та ін.
Верховний Суд наголошував, що особистісні непорозуміння між батьками не можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, оскільки в рішеннях, що стосуються дітей, забезпечення їх найкращих інтересів повинне мати першочергове значення і переважати над інтересами батьків (постанови Верховного Суду від 01 серпня 2024 року в справі № 366/52/21, від 07 березня 2024 року в справі № 947/7448/22, від 22 листопада 2023 року в справі № 320/4384/18, від 06 жовтня 2021 року в справі № 320/5094/19).
Необґрунтоване (за відсутності застосування гнучких заходів впливу для спонукання батька до належного виконання своїх батьківських обов`язків) позбавлення батьківських прав (прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті кровної спорідненості з нею, не може вважатися таким, що відповідає інтересам дитини (постанова Верховного Суду від 23 жовтня 2024 року в справі № 464/2040/23).
За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також наявності конфлікту між колишнім подружжям, які не можуть дійти порозуміння у питаннях виховання спільної дитини, а також те, що батько дитини заперечує бути позбавленим батьківських прав, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення або змінити рішення.
Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції про задоволення позову зроблені без належного з`ясування дійсних обставин справи, дослідження та оцінки наданих сторонами доказів, з неправильним застосуванням норм матеріального права, то згідно зі статтею 376 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення – про відмову в позові.

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 адвоката Стретович Інни Сергіївни задовольнити.
Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 червня 2025 року в даній справі скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 вересня 2025 року.

Головуючий 

Судді :