ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2025 року 
м. Київ

справа № 200/3514/23
адміністративне провадження № К/990/1083/24 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Єресько Л.О.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М.,  
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції справу            № 200/3514/23
за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (правонаступником якої є Військова частина НОМЕР_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, порушеної
за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Отрох Алла Володимирівна, 
на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року (головуючий суддя Голубова Л.Б.),
та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року (колегія суддів у складі головуючого судді Блохіна А.А., суддів:                 Казначеєва Е.Г., Сіваченко І.В.),
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Донецького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі -відповідач, В/ч НОМЕР_1 ), у якому просив:
1.1. визнати протиправним та скасувати наказ В/ч НОМЕР_1 від 01.03.2023 № 263 в частині позбавлення позивача додаткової винагороди;
1.2. зобов`язати нарахувати та виплатити додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України № 168 від 28.02.2022 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) у розмірі до 100 000 грн за лютий 2023 року пропорційно дням участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів.
2. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що за період проходження військової служби у період дії правового режиму воєнного стану в зоні проведення бойових дій та прийняття участі в них, він має безумовне право отримати 100000,00 грн додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, за лютий 2023 року. 
2.1. Наказ В/ч НОМЕР_1 від 01.03.2023 № 263 в частині позбавлення військовослужбовця додаткової винагороди позивач вважає незаконним, позаяк, ані положеннями Дисциплінарного статуту, ані положеннями Кримінального кодексу України (далі - КК України) не передбачено застосування до військовослужбовців такого виду дисциплінарного стягнення, як позбавлення додаткової грошової винагороди, а тому застосування до нього такого виду юридичної відповідальності перебуває поза межами правового поля.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
3. ОСОБА_1 проходив військову службу у В/ч НОМЕР_1 , що підтверджується витягом з наказу по стройовій частині т.в.о командира В/ч НОМЕР_1 від 02.09.2022           № 245, яким позивача зараховано до списків особового складу частини, а також призначено навідником 2 механізованого відділення 1 механізованого взводу 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 .
4. Наказом по стройовій частині командира В/ч НОМЕР_1 від 25.03.2023 № 84 солдата ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення.
5. У відповідь на адвокатський запит від 07.04.2023 про причини невиплати позивачу додаткової винагороди за лютий 2023 року В/ч НОМЕР_1 листом від 05.06.2023 повідомила представнику позивача про те, що згідно з наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 01.03.2023 № 263 «Про виплату додаткової винагороди військовослужбовцям В/ч НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за лютий 2023 року» (пункт 6 Додатку 6) позивачу не виплачувалась додаткова винагорода у зв`язку із вчиненням правопорушення (відмову виконувати бойовий наказ командира). 
6. Обґрунтовуючи правомірність винесеного наказу, відповідач у цій же відповіді послався на абзац 3 пункту 14 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.08.2016 (далі - Порядок № 260), згідно з яким до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються військовослужбовці, які відмовилися виконувати бойові накази (розпорядження), - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
7. Судом встановлено, що 23.02.2023 від командира 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_2 на адресу командира В/ч НОМЕР_1 надійшов рапорт за вх. № 414 про те, що 21.02.2023 на території тимчасового розташування 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 особовому складу 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 було доведено усне бойове розпорядження наявним автомобільним транспортом вибути в район для виконання бойових завдань в населений пункт ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак вислухавши та усвідомивши наказ, позивач разом з іншими військовослужбовцями відмовилися його виконувати. З цих причин командир 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 просив провести за цим фактом службове розслідування.
8. Наказом командира В/ч НОМЕР_1 від 23.02.2023 № 214 призначено службове розслідування за фактом відмови виконувати наказ командира (начальника) в умовах воєнного стану щодо позивача та інших військовослужбовців 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 .
9. У ході цього службового розслідування уповноваженими особами В/ч НОМЕР_1 складено довідку-доповідь від 23.02.2023 № 1255 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 402 КК України «Непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці» військовослужбовцями 1 механізованої роти військової частини В/ч НОМЕР_1 .
10. За фактом відмови виконати бойовий наказ стосовно позивача та інших військовослужбовців 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 проведено службове розслідування і направлено матеріали до Територіального управління Державного бюро розслідувань у м. Краматорськ та до ІНФОРМАЦІЯ_2 для прийняття правового рішення.
11. Відповідно до письмових пояснень від 23.02.2023, наданих ОСОБА_1 на адресу заступника командира 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 з морального забезпечення лейтенанта ОСОБА_3 у населеному пункті Краматорськ Донецької області позивач пояснив, що 21.02.2023 відмовився виконувати бойове розпорядження командира в населеному пункті ІНФОРМАЦІЯ_1 через низький морально-психологічний стан та поганий стан здоров`я.
12. Актом проведеного службового розслідування щодо позивача та інших військовослужбовців 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 підтверджено вказані вище факти відмови виконувати бойове розпорядження командира. У зв`язку з цим пунктом 6 наказу командира В/ч НОМЕР_1 від 01.03.2023 № 263 «Про виплату додаткових винагород військовослужбовцям В/ч НОМЕР_1 на період дії воєнного стану за лютий 2023 року» передбачено не виплачувати додаткову винагороду військовослужбовцям у зв`язку з вчиненням правопорушень, відповідно до додатку 6 до цього наказу, де значиться, зокрема солдат ОСОБА_1 .
13. Наказом командира В/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 06.04.2023 № 282 «Про результати службового розслідування» встановлено факт відмови від виконання бойового наказу позивачем.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
14. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 29.08.2023, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 07.12.2023, у задоволені позову відмовлено.
14.1. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що факт відмови позивача виконувати бойовий наказ командира 21.02.2023 підтверджується матеріалами справи, а тому невиплата позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у місяці, в якому вчинено правопорушення (лютому 2023 року), є правомірною та ґрунтується на приписах пункту 14 розділу XXXIV Порядку № 260.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
15. Не погодившись із цими судовими рішеннями, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Отрох А.В., звернувся із касаційною скаргою до Верховного Суду (далі - Суд), у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
15.1. Ця касаційна скарга подана з підстав неправильного застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права відповідно до пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
15.2. На обґрунтування підстав касаційного оскарження за вказаним пунктом скаржник послався на відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме:
1) пункту 1 Постанови № 168, Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309, в контексті правовідносин, які виникають між військовослужбовцями командуванням військових частин у зв`язку з невиплатою таким військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168;
2) статті 62 Конституції України, відповідно до якої особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, у контексті того, що ані положенням Дисциплінарного статуту, ані положеннями КК України, не передбачено прийняття до військовослужбовців такого виду дисціплінарного стягнення, як позбавлення додаткової грошової винагороди.
15.3. Скаржник наголосив на тому, що матеріалами справи підтверджується, що він відповідає усім умовам, передбаченим пунктом 1 Постанови № 168, для набуття права на виплату збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, а саме приймав в період воєнного стану безпосередню участь у бойових діях або забезпеченні заходів з національної безпеки і оборони у періоди з 02.09.2022-01.12.2022, 29.12.2022-08.01.2023, 08.01.2023-15.02.2023, 16.02.2023-25.03.2023 (довідка В/ч НОМЕР_1 від 03.06.2023 № 3758) на території ведення бойових дій, а тому набув право на отримання означеної додаткової винагороди, зокрема, за лютий 2023. Разом із тим, позивача протиправно позбавлено додаткової винагороди за вказаний період за невиконання бойового наказу командира.
15.4. У зв`язку з цим скаржник підкреслив, що на момент виникнення спірних правовідносин було чинним Окреме доручення Міністра оборони України від 23.06.2022 N 912/з/29, пунктом 9 якого серед підстав, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою N 168 у розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн, передбачено, зокрема, така підстава, як відмова виконувати бойові накази (розпорядження) та самовільне залишення військової частини, місця служби або дезертири за місяць, у якому здійснено порушення, та за весь період самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства) включаючи місяць повернення, оголошеного наказом командира (начальника). Однак, на переконання скаржника пункт 9 цього Окремого доручення не є самостійною підставою невиплати йому додаткової винагороди на період воєнного стану, оскільки факт порушення дисципліни потребує доведення та підтвердження відповідними доказами, тобто, вина військовослужбовця має бути встановлена у визначеному законом порядку.
15.5. Скаржник просив Суд взяти до уваги те, що Постановою № 168 не передбачено будь яких виключень щодо можливості позбавлення додаткової винагороди, що має виплачуватись військовослужбовцю, а також не передбачено такого виду покарання, як позбавлення додаткової винагороди, ані в переліку видів дисциплінарних стягнень, визначеного Дисциплінарним статутом, ані в переліку видів покарань, визначеному статтею 51 КК України. Враховуючи, що Дисциплінарний статут та КК України містять виключні переліки видів дисциплінарного стягнення та видів кримінальних покарань, скаржник уважав, що застосування до нього такого виду стягнення як позбавлення додаткових доплат до грошового забезпечення знаходиться поза межами правового поля та свідчить про те, що аргументи суду не ґрунтуються на чинних нормах законодавства.
16. Протоколом автоматизованого розподілу справи між суддями для розгляду касаційної скарги ОСОБА_1 визначено колегію суддів у складі: головуючого судді Кашпур О.В., суддів: Соколова В.М., Уханенка С.А.
17. У зв`язку з тимчасовою непрацездатністю судді Верховного Суду Кашпур О.В., було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи                           № 200/3514/23 між суддями.
18. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2024, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 02.02.2024 № 161, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Мартинюк Н.М., судді: Єресько Л.О., Мельник-Томенко Ж.М.
19. Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М. (головуючий суддя), судді: Мельник-Томенко Ж.М., Єресько Л.О. від 08.02.2024 відкрито касаційне провадження за цією касаційною скаргою.
20. Згідно із протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2025, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника Апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 08.08.2025 № 857/0/78-25 (на підставі службової записки в.о. секретаря судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 08.08.2025 № 581/0/64-25 про проведення повторного автоматизованого розподілу судових справ у зв`язку з перебуванням судді Мартинюк Н. М. у відпустці по вагітності та пологах) для розгляду справи          № 200/3514/23 визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Єресько Л.О., судді: Білак М.В., Соколов В.М.
21. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 15.08.2025 справу № 200/3514/23 прийнято до провадження, закінчено підготовчі дії у справі та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог статей 340 та 345 КАС України.
22. Правом подати відзив на касаційну скаргу в порядку статті 338 КАС України відповідач не скористався, що відповідно до вказаної статті не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій в касаційному порядку.
23. Разом з тим 04.09.2025 від В/ч НОМЕР_1 надійшла заява про заміну сторони її правонаступником, у якій заявник зазначив, що відповідно до спільної директиви Міністра оборони України та Головнокомандувача Збройних Сил України від 07.06.2025 № Д-321/78/дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Збройних Силах України в 2025 році», директиви командувача Сухопутних військ Збройних Сил України від 09.06.2025 № Д-58дск «Про проведення додаткових організаційних заходів у Сухопутних військах Збройних Сил України в 2025 році», директиви командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 12.06.2025 № Д -37/ДСК «Про проведення додаткових організаційних заходів у військах оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_3 » в 2025 році» станом на 25.08.2025 В/ч НОМЕР_1 ліквідовано, особовий склад та архівні документи наразі передано правонаступнику - Військовій частині НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).
23.1. Статтею 52 КАС України передбачено, що у разі вибуття або заміни сторони чи третьої особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд допускає на будь-якій стадії судового процесу заміну відповідної сторони чи третьої особи її правонаступником. Усі дії, вчинені в адміністративному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього в такій самій мірі, у якій вони були б обов`язкові для особи, яку він замінив.
23.2. З урахуванням викладеного Суд дійшов висновку про наявність підстав для заміни відповідача у справі - В/ч НОМЕР_1 на її правонаступника - Військову частину НОМЕР_2 .
Висновки Верховного Суду, оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
24. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом належить застосовувати правила статті 341 КАС України, відповідно до яких суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Одночасно суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.
25. Надаючи оцінку оскаржуваним судовим рішенням у межах доводів касаційної скарги за правилами статті 341 КАС України, Верховний Суд виходить із такого.
26. Спір у цій справі виник у зв`язку із невиплатаю військовослужбовцю збільшеної до 100 000 грн додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, у зв`язку із фактом відмови виконувати наказ командира (начальника) в умовах воєнного стану за місяць, у якому допущено таке правопорушення.
27. Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20.12.1991 № 2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі - Закон                № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
28. У частині другій статті 9 цього Закону установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
29. Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30. Абзацом другим частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII передбачено, що порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
31. Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260).
32. Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженим Законом України від 24.02.2022 № 2102-IX, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України постановлено ввести в Україні воєнний стан.
33. Цього ж дня (24.02.2022) Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію.
34. На виконання цих указів Кабінет Міністрів України видав постанову «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та сім`ям під час дії воєнного стану» від 28.02.2022 № 168, якою, серед іншого, передбачив на період дії воєнного стану виплату для військовослужбовців додаткової винагороди.
35. Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 грн пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
36. У цій постанові Кабінет Міністрів України визначив перелік військовослужбовців за видами військових формувань, на яких поширено дію цієї постанови, підстави та розмір вищевказаної додаткової винагороди.
37. Водночас реалізація цитованих приписів указаної постанови вимагала визначення порядку та умов виплати такої додаткової винагороди, виходячи з того, що формулювання «а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах» є нечітким та породжує істотні труднощі у його правозастосуванні, що, насамперед, пов`язано із застосуванням сполучника «або», який має розділовий характер.
38. Конкретизація умов, визначених цитованим положенням пункту 1 Постанови     № 168, залежить від типу військового формування (роду військ), в якому проходить службу військовослужбовець, у зв`язку з чим подальшими змінами, внесеними постановою від 07.07.2022 № 793 (застосовується з 24.02.2022), Постанова № 168 доповнена пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
39. Відповідно до статті 8 Закону України «Про Збройні Сили України» від 06.12.1991 № 1934-XII Міністр оборони України здійснює військово-політичне та адміністративне керівництво Збройними Силами України, а також інші повноваження, передбачені законодавством, в тому числі визначає порядок виплати грошового забезпечення (абзац другий частини четвертої статті 9 Закону № 2011-XII).
40. Наказом Міністра оборони України від 01.04.2022 № 98, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.04.2022 за № 382/37718 (застосовується з 24.02.2022), внесено зміни до Порядку № 260 шляхом доповнення розділу І пунктом 17, відповідно до якого на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
41. Так з метою врегулювання виплати військовослужбовцям Збройних Сил України додаткової винагороди, передбаченої пунктом 1 Постанови № 168, Міністр оборони України видав директиви від 07.03.2022 № 248/1217, від 25.03.2022                № 248/1298, від 18.04.2022 № 248/1529, доведені до кожної окремої військової частини (установи) телеграмами (діяли до 01.06.2022), Окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29 (діяло до 31.01.2023).
42. 31.01.2023 набрав чинності наказ Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 «Про внесення Змін до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», зареєстрований в Міністерстві юстиції України 30.01.2023 за № 177/39233, яким доповнено Порядок № 260 новим розділом «XXXIV. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану».
43. Отже спірні правовідносини врегульовувалися Постановою № 168 та розділом XXXIV «Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану» Порядку №260 у редакції наказу Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44.
44. Відповідно до пункту 14 розділу XXXIV Порядку № 260 до наказів про виплату додаткової винагороди не включаються, зокрема, військовослужбовці, які, відмовились виконувати бойові накази (розпорядження), - за місяць, у якому здійснено таке порушення, оголошене наказом командира (начальника).
45. Термін «порушення, оголошене наказом командира (начальника)», означає, що командир (начальник) видає наказ, яким офіційно фіксує сам факт порушення та/або визначає вид стягнення за нього.
46. Судами попередніх інстанцій встановлено, що наказом командира В/ч НОМЕР_1  від 23.02.2023 № 214 призначено службове розслідування за фактом відмови виконувати наказ командира (начальника) в умовах воєнного стану щодо позивача та інших військовослужбовців 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 на підставі рапорту командира 1 механізованої роти В/ч НОМЕР_1 старшого лейтенанта            ОСОБА_2  від 23.02.2023 за вх. № 414.
47. Матеріалами справи підтверджується, що акт службового розслідування затверджений командиром В/ч НОМЕР_1 06.04.2023. На підставі цього акту командиром В/ч НОМЕР_1 прийнято наказ (з основної діяльності) від 06.04.2023              № 282, відповідно до якого службове розслідування вважати завершеним, направити матеріали службового розслідування до Державного бюро розслідувань у місті Краматорськ Донецької області для прийняття рішення стосовно вчиненого, серед інших, солдатом ОСОБА_1 правопорушення за ознаками злочину, передбаченого частиною четвертою статті 402 КК України - непокора, вчинена в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці.
48. Відповідно до пункту 6 наказу командира В/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності від 01.03.2023 № 263 позивачу не виплачено додаткову винагороду, у зв`язку із вчиненням вищевказаного правопорушення (підстава - наказ командира В/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності від 23.02.2023 № 214).  
49. Із змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що, вирішуючи цей спір, суди попередніх інстанцій не надали оцінки наказу В/ч НОМЕР_1 від 01.03.2023 № 263 в частині позбавлення позивача додаткової винагороди. Це означає, що суди не ухвалили рішення щодо оскаржуваного акту індивідуальної дії. 
50. Враховуючи те, що в цьому спорі не вирішена основна позовна вимога про оскарження акту індивідуальної дії, від вирішення якої залежить вирішення похідних вимог, а вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження судів попередніх інстанцій, то з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) у Суду відсутня можливість перевірити правильність його висновків в цілому по суті спору.
51. При цьому Суд підкреслює, що діє в межах повноважень визначених статтею 341 КАС України, частиною другою якої встановлено, що суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
52. Підсумовуючи наведене, Верховний Суд констатує, що висновки судів попередніх інстанцій є передчасними, та такими, що зроблені без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
53. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 349 КАС України, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
54. За змістом статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
55. Приписами частини четвертої статті 353 КАС України передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
56. Ураховуючи приписи статті 353 КАС України, Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої та постанову суду апеляційної інстанцій слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції на новий розгляд.
57. Суду першої інстанції під час нового розгляду справи необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, надати оцінку оскаржуваному акту індивідуальної дії на відповідність критеріям, визначеним частиною другою статті 2 КАС України, дати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
58. З огляду на результат касаційного розгляду витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, не розподіляються.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 КАС України, Суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Отрох Алла Володимирівна, задовольнити частково.
2. Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 29 серпня 2023 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 07 грудня 2023 року скасувати, а справу № 200/3514/23 направити на новий судовий розгляд до Донецького окружного адміністративного суду. 
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Л.О. Єресько М.В. Білак   В.М. Соколов