П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  725/2245/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Чебан В.М.  
Суддя-доповідач -  Гонтарук В. М.   
03 листопада 2025 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Гонтарука В. М. 
суддів:  Білої Л.М.  Моніча Б.С. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2025 року (ухвалене в м. Чернівці) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення, 
В С Т А Н О В И В :
позивач звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови про адміністративне правопорушення.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2025 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нову постанову, якою задовольнити адміністративний позов.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що на його думку, призвело до неправильного вирішення спору.
Відповідач своїм правом, передбаченим ст.ст. 300, 304 КАС України не скористався та не подав відзив на апеляційну скаргу.
13 жовтня 2025 року до суду від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено завчасно та належним чином. Причини неявки суду не відомі.
За таких умов згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України при розгляді справи в порядку письмового провадження фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду неоспорені факти про те, що згідно постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №789 від 17 січня 2025 року вбачається, що у результаті розгляду матеріалів адміністративної справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушення та додатків до нього ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн. 
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з статтею 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Приписами статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», вбачається, що громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», ч.1 ст.1 якого передбачено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок включає: підготовку громадян до військової служби; приписку до призовних дільниць; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби; виконання військового обов`язку в запасі; проходження служби у військовому резерві; дотримання правил військового обліку (ч. 3 ст. 1 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Зокрема, згідно п. 2 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» (чинний станом на 2012 рік) взяттю на військовий облік військовозобов`язаних у районних (міських) військових комісаріатах підлягають громадяни України: звільнені з військової служби в запас, звільнені з альтернативної (невійськової) служби; військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання; звільнені зі служби начальницького та рядового складу Міністерства внутрішніх справ України, центрального органу виконавчої влади з питань цивільного захисту Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної податкової адміністрації України; які набули громадянства України і згідно з цим Законом підлягають взяттю на облік військовозобов`язаних, виключені з військового обліку Служби безпеки України; які відповідно до статті 18 цього Закону звільнені від призову на строкову військову службу.
Військовий облік усіх призовників і військовозобов`язаних ведеться за місцем їх проживання і відповідно до обсягу та деталізації поділяється на персонально-якісний, персонально-первинний та персональний (ч. 3 ст. 33 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»).
Відповідно до абзацу 5 ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
З 24.02.2022 року відповідно до Указу Президента № 64/2022 в Україні введено воєнний стан, що діє й по даний час та охоплюється дією особливого періоду.
При цьому, з 19.05.2024 в ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» діє положення ч. 10 ст. 1, яким визначено, що громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані, зокрема: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки; виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Також, 19.05.2024 набув чинності Закон №3696-ІХ «Про внесення змін до КУпАП щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію», яким ст. 210 КУпАП було доповнено частиною 3, а саме: щодо порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Таким чином, з 19.05.2024 було встановлено 60-денний строк для уточнення громадянами України своїх даних щодо виконання військового обов`язку, що включає виконання правил військового обліку, і одночасно введено норму, яка передбачає адміністративну відповідальність за невиконання цих правил.
Згідно ч. 3 ст. 210 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від ста до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб - від 1000 до 1500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
При цьому, відповідно до абз. 2 пп. 1 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів згідно додатку 2 до «Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1487 від 30 грудня 2022 року, вбачається, що військовозобов`язані повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання - у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до пункту 3 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів (Додаток 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1487 від 30 грудня 2022 року) призовники, військовозобов`язані та резервісти за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття або недбале зберігання військово-облікових документів, яке спричинило їх втрату, притягуються до адміністративної відповідальності згідно із Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Проаналізувавши вищевикладені норми закону, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у випадку не уточнення військовозобов`язаними в особливий період своїх військово-облікових даних, в тому числі тоді коли останні не стали на облік за їх зареєстрованим місцем проживання у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки протягом 60 днів з моменту вступу в дію положення ч.10 ст.1 Закону №2232-ХІІ, тобто до 18 липня 2024 року, являється підставою для притягнення таких військовозобов`язаних до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Колегія суддів звертає увагу, що як вбачається з Витягу з реєстру територіальної громади від 30.01.2025 року (а.с.14), копію військового білету ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 від 07 квітня 1986 року (а.с.36), а також копію військово-облікового документу Резерв+, що була сформована 12.03.2025 року (а.с.18) приходить до висновку, що ОСОБА_1 , будучи військовозобов`язаним, 03.05.2012 року був знятий з обліку ВОС Іршавського району, Закарпатської області, після чого за своїм зареєстрованим місцем проживання, тобто за адресою: АДРЕСА_1 , в передбачені законом строки, тобто до 18 липня 2024 року, на військовий облік не став, чим допустив порушення військового обліку вчинене у особливий період, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 правомірно було винесену вищевказану спірну постанову, якою позивача ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000,00 грн.
При цьому, посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що він  перебував на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому й не порушував вимоги ч. 3 ст. 210 КУпАП, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами.
Також, колегія суддів критично ставиться до доводів апелянта, що справу про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУПАП було розглянуто у його відсутність, оскільки останній повідомлявся ІНФОРМАЦІЯ_2 про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить наявність підпису позивача у протоколі про адміністративне правопорушення №3/72 від 07.02.2025 року.
При цьому, доказів надсилання в ІНФОРМАЦІЯ_2 клопотання про відкладення розгляду адміністративних матеріалів позивачем суду надано не було, що, на переконання суду, свідчить про правомірність розгляду 17.02.2025 року начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 вищевказаних адміністративних матеріалів відносно позивача ОСОБА_1 .
Також, доводи апелянта про те, що працівниками ТЦК та СП вже складався на нього протокол про адміністративне правопорушення, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки протокол про адміністративне правопорушення №163 від 31 січня 2025 року, а також протокол про адміністративне правопорушення №3/72 від 07 лютого 2025 року, хоч і складені відносно позивача ОСОБА_1 , однак зазначеними протоколами позивачу інкриміновано вчинення різних адміністративних правопорушень, зокрема передбачені ч. 3 ст. 210 КУпАП та ч. 3 ст. 210-1 КУпАП.
Крім цього, суд також не бере до уваги посилання позивача на розбіжності в хронології складання вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення №3/72 від 07 лютого 2025 року (а.с.10) та датою винесення начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 спірної постанови по справі про адміністративне правопорушення №789 від 17 січня 2025 року (а.с.9), оскільки зазначені розбіжності, а саме те, що спірна постанова винесена раніше протоколу зумовлена допущеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 опискою, а не процесуальними порушеннями.
При цьому, в тексті спірної постанови начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 правильно зазначено дату розгляду адмінматеріалів відносно ОСОБА_1 , зокрема: «17 лютого 2025 року».
При цьому, зазначення відповідачем неправильних даних, в тому числі і неправильної дати складання постанови, не спростовує порушення позивачем вимог закону, та не може бути окремою підставою для скасування спірної постанови.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 537/1214/17 (адміністративне провадження №К/9901/17897/18) та у постанові від 24 грудня 2019 у справі №459/1801/17 (адміністративне провадження №К/9901/21710/18).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, викладені у постанові начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 №789 від 17 січня 2025 року знайшли своє підтвердження належними та допустимими доказами, а тому вони є об`єктивно встановленими і вказують на вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП позивачем ОСОБА_1 .
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено. 
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20 травня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України. 

Головуючий	 	 	Гонтарук В. М.	
 	 	 	 	
Судді	 	    	Біла Л.М.    Моніч Б.С.