П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2025 року 
м. Рівне

Справа № 569/10541/22
Провадження № 22-ц/4815/1269/25

Головуючий у Рівненському міському суді
Рівненської області: суддя Панас О.В. 
Рішення суд першої інстанції ухвалено 
29 травня 2025 року в м. Рівне
(фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось).
Повний текст рішення складено: 06 червня 2025 року.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Шимків С.С.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2025 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги розподілу природного газу,
в с т а н о в и в: 
       У серпні 2022 року Акціонерне товариство "Оператор газорозподільної системи "Рівнегаз" (далі – АТ "Рівнегаз") звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 2 940,42 гривень заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу.
       Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Рівнегаз" заборгованість за надані послуги розподілу природного газу станом на 31 грудня 2021 року в сумі 1 678,77 гривень.
Розстрочено ОСОБА_1 виконання рішення суду про стягнення суми боргу шляхом стягнення щомісячно у розмірі 10 % від загальної суми заборгованості задоволеної судом.
У стягненні боргу за період з 31 січня року 2022 по 30 червня 2022 року відмовлено.
       На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягала в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       На обґрунтування апеляційної скарги зазначалося про те, що АТ "Рівнегаз" здійснює незаконну підприємницьку діяльність, зокрема шляхом нарахування плати за транспортування природного газу. Також вважає, що суд попередньої інстанції не врахував, що з огляду на наявні в матеріалах справи розрахунки заборгованість відповідача перед позивачем відсутня. 
       З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати, визнавши борг недійсним і стягнувши на його користь з АТ "Рівнегаз" 600 000 гривень матеріальних збитків та 300 000 гривень моральної шкоди. 
       У поданому відзиві позивач просить оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення.
       Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення на користь АТ "Рівнегаз" з ОСОБА_1 заборгованості за надані послуги з розподілу природного газу за період з 01 жовтня 2018 року по 30 червня 2022 року в розмірі 2 940,42 гривень.
       Як з`ясовано судом попередньої інстанції, АТ "Рівнегаз" відповідно до ліцензії надавало послуги з розподілу природного газу на території Рівненської області.
Послуги з розподілу природного газу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 надавалися АТ "Рівнегаз" відповідно до умов типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (далі – НКРЕКП) від 30 вересня 2015 року № 2498 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за №1386/27829 (далі – постанова НКРЕКП), а також Кодексу газорозподільних систем, затвердженого постановою НКРЕКП від 30 вересня 2015 року №2494 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року №1379/27824 (далі – Кодекс ГРМ).
Постановою НКРЕКП від 24 грудня 2019 року № 3038 на перше півріччя 2020 року АТ "Рівнегаз" встановлено тариф на послуги розподілу природного газу 1,00 грн за 1 м3 на місяць (без урахування податку на додану вартість; далі - ПДВ). 01 липня 2020 року набрала чинності постанова НКРЕКП від 24 червня 2020 року №1176 "Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 24 грудня 2019 №3038", якою було змінено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ "Рівнегаз" з 01 липня 2020 року шляхом установлення тарифу на послуги розподілу природного газу на період з 01 липня 2020 року - у розмірі 1,03 гривні за 1 м3 на місяць (без урахування ПДВ). 01 січня 2021 року набрала чинності постанова НКРЕКП від 30 грудня 2020 року року № 2778 "Про встановлення тарифу на послуги розподілу природного газу для АТ "Рівнегаз"", якою встановлено тариф на послуги розподілу природного газу для АТ "Рівнегаз" з 01 січня 2021 року - установлений тариф на послуги розподілу природного газу у розмірі 1,68 грн за 1 куб. м. на місяць (без урахування ПДВ).
Вивчивши надану позивачем інформацію щодо здійснених нарахувань за облікованим рахунком споживача та об`єктом нерухомого майна, суд здійснив власний розрахунок та стягнув заборгованість лише по 31 грудня 2021 року, вказавши на необґрунтованість боргу по 30 червня 2022 року.
За статтею 5 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до житлово-комунальних послуг належать комунальні послуги, зокрема послуги з постачання та розподілу природного газу.
       Відповідно до ст. 6 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є, зокрема споживачі (індивідуальні та колективні); виконавці комунальних послуг згідно п.1 ч.2 цієї статті - виконавцями комунальних послуг, зокрема, послуг з постачання та розподілу природного газу є постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача.
       За змістом пункту 5 ч. 2 ст. 7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" - індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
       Згідно із п. 4 гл. 1 розділу 1 Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу правочин, укладений між оператором газорозподільної системи та споживачем (у тому числі побутовим споживачем) відповідно до вимог цього Кодексу, згідно з яким оператор газорозподільної системи забезпечує цілодобовий доступ об`єкта споживача до газорозподільної системи для можливості розподілу природного газу.
       Оператор газорозподільної системи (далі - Оператор ГРМ) суб`єкт господарювання, що на підставі ліцензії здійснює діяльність з розподілу природного газу газорозподільною системою, яка знаходиться у його власності або користуванні відповідно до законодавства, та здійснює щодо неї функції оперативно-технологічного управління.
       Побутовий споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність.
       Споживач природного газу (споживач) фізична особа, фізична особа підприємець або юридична особа, об`єкти якої в установленому порядку підключені до/через ГРМ Оператора ГРМ, яка отримує природний газ на підставі договору постачання природного газу з метою використання для власних потреб, зокрема в якості сировини, а не для перепродажу.
       Згідно з розділом VI гл. 3 п. 2 Кодексу ГРМ на підставі укладеного договору розподілу природного газу Оператор ГРМ надає послугу споживачу із забезпечення цілодобового доступу до ГРМ для можливості споживання ним відповідних об`ємів природного газу, виділених постачальником природного газу.
       Відповідно до п. 3 гл. 3 розділу VI Кодексу ГРМ договір розподілу природного газу є публічним та укладається з урахуванням статей 633,634,641,642 Цивільного Кодексу України за формою Типового договору розподілу природного газу.
       За правилами частин першої, другої ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов`язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.
       Відповідно до ст. 641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
       Частиною другою ст. 642 ЦК України передбачено, що особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
       Згідно з п. 7 гл. 3 розділу VI Кодексу ГРМ фактом приєднання споживача до умов договору розподілу природного газу (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти договір розподілу природного газу, зокрема повернення підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка Оператора ГРМ та/або документально підтверджене споживання природного газу.
       За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       З висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 639/10591/14-ц, вбачається, що споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 та постанові Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16.
       Під час розгляду справи про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги визначальним є встановлення факту надання обслуговуючою організацією (позивачем) житлово-комунальних послуг особам, які є їх споживачами (відповідачу, відповідачам), та правильність нарахування заборгованості за житлово-комунальні послуги згідно з чинними тарифами. Такі висновки викладені в постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 638/11589/15-ц.
       Відповідно до ст.і 40 Закону України "Про ринок природного газу" розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому Кодексом ГРМ та іншими нормативно-правовими актами. За договором розподілу природного газу оператор газорозподільної системи зобов`язується забезпечити замовнику послуги розподілу природного газу на період та умовах, визначених договором розподілу природного газу, а замовник зобов`язується сплатити оператору газорозподільної системи вартість послуг розподілу природного газу.
       Типовий договір розподілу природного газу затверджується Регулятором. Оператор газорозподільної системи має забезпечити додержання принципу недискримінації під час укладення договорів розподілу природного газу з замовниками.
       Згідно з п. 2.2 Типового договору розподілу природнього газу обов`язковою умовою надання споживачу з розподілу природнього газу є наявність у споживача об`єкта, підключеного в установленому порядку до газорозподільної системи Оператора ГРМ.
       За умов договору приєднання, який є публічним, послуга з розподілу природного газу - це послуга Оператора ГРМ, яка надається Споживачу та включає в себе забезпечення цілодобового доступу Споживача до газорозподільної системи і розподіл (переміщення) належного Споживачу (його постачальнику) природного газу газорозподільною системою з метою його фізичної доставки до межі балансової належності об`єкта Споживача (п. 1.4 договору).
       Тариф, встановлений згідно з пунктом 6.1 цього розділу, є обов`язковим для сторін з дати набрання чинності постановою Регулятора щодо його встановлення.
       До встановлення тарифів на послуги розподілу природного газу, виходячи з величини річної замовленої потужності об`єкта споживача відповідно до Кодексу газорозподільних систем, оплата послуг здійснюється за тарифами, встановленими Регулятором для Оператора ГРМ, за фізичний обсяг розподілу природного газу.
       Величина річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) Споживача на розрахунковий календарний рік визначається відповідно до Кодексу ГРМ.
       Місячна вартість послуги розподілу природного газу визначається як добуток 1/12 річної замовленої потужності об`єкта (об`єктів) споживача на тариф, встановлений Регулятором для відповідного Оператора ГРМ із розрахунку місячної вартості одного кубічного метра замовленої потужності.
       Розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.
       Пунктом 6.6. договору визначено, що оплата вартості послуги з розподілу природного газу за цим Договором здійснюється Споживачем, який є побутовим, до 20 числа (включно) місяця, в якому надаються послуги з розподілу природного газу, на підставі рахунка Оператора ГРМ. Оплата здійснюється виключно грошовими коштами на поточний рахунок Оператора ГРМ. Дата оплати визначається датою, на яку були зараховані кошти на рахунок Оператора ГРМ.
       Повно і правильно з`ясувавши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову.
       Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
       Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
       Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
       Відповідно до ст.ст. 12-13, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
       Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
       Між тим, перевіривши здійснений судом розрахунок заборгованості, колегія суддів з ним погоджується, а доводи автора апеляційної скарги щодо його хибності визнає необґрунтованими і юридично неспроможними до скасування оскаржуваного рішення.
Не заслуговують на увагу і твердження заявника про здійснення АТ "Рівнегаз" неправомірної підприємницької діяльності та нарахування плати за послуги з транспортування природного газу, позаяк діяльність в облікований період здійснювалася позивачем на підставі ліцензії на право провадження господарської діяльності з постачання природного газу та в межах чинного на той час законодавства і такі послуги визнавалися відповідачем шляхом споживання та їх часткової оплати.
       Згідно з абз. другим ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, проте будь-яких фактів про процесуально-правові порушення, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору заявник не надав, матеріали справи їх не містять, а апеляційним судом здобуто не було.
        Залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
       Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
       Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 травня 2025 року – без змін.
       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
       Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

Судді:                                                  С.В. Боймиструк 

                                                                       С.С. Шимків