ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2025 р. 	Справа № 520/2474/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Чалого І.С. ,  Подобайло З.Г. 
за участю секретаря судового засідання  Колодкіної Н.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестділ" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 (суддя Сліденко А.В.,  майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022) по справі № 520/2474/25
          за позовом      Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестділ"  
          до      Головного управління ДПС у Харківській області                     
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 06.11.2024р. №00626920708,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Бестділ» (надалі - позивач, ТОВ «Бестділ» ) звернулось до суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області (надалі також відповідач), у якому позивач просив: 
-визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління Державної податкової служби в Харківській області від 06.11.2024р. №00626920708.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду  від 19.02.2024 позов залишено без задоволення. 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким  задовольнити  адміністративний позов у повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує, що недотримання визначених ч.3 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції" строків виконання зобов`язань за зовнішньоекономічними контрактами на поставку товару до України відбулось виключно через повномасштабну збройну військову агресію Російської Федерації проти України. Наголошує, що згідно з ч.6 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції" указаний фактор виключає притягнення до міри юридичної відповідальності у вигляді нарахування пені.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечував проти доводів, викладених в апеляційній скарзі, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши, в межах апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Судом першої інстанції встановлено, що ГУ ДПС у Харківській області від Національного банку України  отримано податкову інформацію про порушення позивачем валютного законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а саме: про виявлені факти ненадходження в установлені Національним банком України граничні строки розрахунків грошових коштів чи товарів, станом на 01.09.2022, станом на 01.10.2022, станом на 01.11.2022, станом на 01.12.2022, станом на 01.01.2023, станом на 01.02.2023, станом на 01.03.2023, станом на 01.07.2024; про суми не повернутих коштів (вартості товару) у встановлений Національним банком України граничний строк розрахунків суб`єктом зовнішньоекономічної діяльності ТОВ «БЕСТДІЛ» (код ЄДРПОУ 43534311) за зовнішньоекономічним контрактом від 06.05.2021 № BEL2021-0605 (дати операцій - 05.08.2021, 11.08.2021, 17.09.2021, 20.09.2021, 28.10.2021,29.10.2021, 15.11.2021, 17.11.2021), за зовнішньоекономічним контрактом від 02.04.2022 № BEL2022-0402 (дата операції - 17.05.2022), за зовнішньоекономічним контрактом від 06.04.2020 №NTL2020-0607 (дати операцій - 28.09.2021, 29.09.2021, 11.10.2021, 19.10.2021, 21.10.2021, 23.10.2021, 08.11.2021, 10.11.2021, 18.11.2021,22.11.2021,02.12.2021,07.12.2021, 17.12.2021,20.12.2021, 26.01.2022, 02.02.2022), за зовнішньоекономічним контрактом від 22.01.2021 № SJJEICL2021-0122 (дати операцій - 24.09.2021, 05.10.2021), за зовнішньоекономічним контрактом від 09.08.2023 №RTF/BD20230809 (дата операції - 08.12.2023).
У період 09.09.2024 -20.09.2024 ГУ ДПС у Харківській області на підставі направлень ГУ ДПС у Харківській області від 05.09.2024 №№7677, 7678 та наказів ГУ ДПС у Харківській області від 05.09.2024 №4032-п, від 13.09.2024 №4114-п та від 17.09.2024 №4246-п відносно заявника було проведено захід податкового контролю у формі документальної позапланової виїзної перевірки з питання дотримання вимог податкового та валютного законодавства за зовнішньоекономічними контрактами від 09.08.2023 №RTF/BD20230809 за період з 09.08.2023 по 31.08.2024; від 06.05.2021 №BEL2021-0605 за період з 06.05.2021 по 31.08.2024; від 02.04.2022 №BEL2022-0402 за період з 02.04.2022 по 31.08.2024; від 06.04.2020 №NTL2020-0607 за період з 06.04.2020 по 31.08.2024; від 22.01.2021 №SJJEICL2021-0122 за період з 22.01.2021 по 31.08.2024.
Результати проведеної перевірки були оформлені актом від 27.09.2024 №45267/20-40-07-08-05/43534311 (далі за текстом - Акт №45267), яким встановлено порушення позивачем ч.3 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII «Про валюту і валютні операції», а саме: 1) за зовнішньоекономічним контрактом від 22.01.2021 №SJJEICL2021-0122, укладеним з Компанією SUZHOU JIN JIN EXPORT-IMPORT COMPANY LIMITED (Китай) (далі за текстом – Контракт №1); 2) за зовнішньоекономічним контрактом від 06.05.2021 № BEL2021-0605, укладеним з Компанією BEST EXPORTS (PVT) LIMITED (Пакістан) (далі за текстом – Контракт №2); 3) за зовнішньоекономічним контрактом від 02.04.2022 № BEL2022-0402, укладеним з Компанією BEST EXPORTS (PVT) LIMITED (Пакістан) (далі за текстом – Контракт №3); 4) за зовнішньоекономічним контрактом від 09.08.2023 № RTF/BD20230809, укладеним з Компанією RAJHANS TRADING FZCO (ОАЕ) (далі за текстом – Контракт №4); 5) за зовнішньоекономічним контрактом від 06.04.2020 №NTL2020-0607, укладеним з Компанією NOVINO TRADING LIMITED (Китай) (далі за текстом – Контракт №5).
На вимогу суду згідно з ч.4 ст.9 КАС України відповідачем  повідомлено про визнання тих обставин, що за Контрактом №1 було нараховано: за період з 01.08.2024 по 31.08.2024 у кількості днів 31 на суму простроченої заборгованості (у валюті) 55.180,00 доларів США пеню у сумі 210.433,67 грн; за період з 11.08.2024 по 31.08.2024 у кількості 21 день на суму простроченої заборгованості (у валюті) 45.280,00 доларів США було нараховано пеню у сумі 116.937,13грн. Застосований у даному епізоді граничний строк розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів складає - 365 календарних днів. Суб`єктом владних повноважень було враховано сертифікат Харківської ТТП 30.09.2024 №468/63.01-6.
Загальна сума нарахованої пені за цим епізодом склала - 327.370,80грн. (210.433,67 грн. + 116.937,13грн.).
За Контрактом №2 суб`єктом владних повноважень були визнані ті обставини, що: заявником були проведені платежі 05.08.2021 на суму – 38.280,36 доларів США, 11.08.2021 на суму – 62.035,64 доларів США, 17.09.2021 на суму – 61.689,96 доларів США, 20.09.2021 на суму – 63.700,00 доларів США; за період з 11.06.2024 по 31.08.2024 у кількості днів 82 на суму простроченої заборгованості - 38.280,36 доларів США було нараховано пеню у розмірі 380.677,19 грн.; за період з 18.06.2024 по 31.08.2024 у кількості днів 75 на суму простроченої заборгованості – 62. 035,64 доларів США було нараховано пеню – 567.372,54 грн., за період з 25.07.2024 по 31.08.2024 у кількості днів 38 на суму простроченої заборгованості – 61.689,96 доларів США було нараховано пеню у розмірі – 290.713,55 грн.; за період з 28.07.2024 по 31.08.2024 у кількості днів 35 на суму простроченої заборгованості – 63.700,00 доларів США було нараховано пеню у розмірі – 275.550,82 грн. Застосований у даному епізоді граничний строк розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів складає - 365 календарних днів. За операціями від 28.10.2021 на суму – 64.000,00 доларів США, від 29.10.2021 на суму – 63. 877,00 доларів США, від 15.11.2021 на суму – 59.782,50 доларів США, від 17.11.2021 на суму 58.000,00 доларів США з урахуванням сертифікату Харківської торгово-промислової палати від 30.09.2024 №467/63.01-6, строк розрахунків станом на 31.08.2024 не завершився, а тому пеня не нараховувалась.
Загальна сума нарахованої пені за цим епізодом склала - 1.514.314,10грн.
За Контрактом №3 контролюючим органом  визнано ті обставини, що заявником було здійснено передплату за товар 17.05.2022 на суму 117.755,00 доларів США (еквівалент 3 251 710,12 грн). Імпортна продукція станом на 31.08.2024 не митну територію України не надходила. Сертифікат торгово-промислової палати не надавався. Граничний строк надходження імпортного товару за зазначеною операцією становить 12.11.2022, у зв`язку зі зміною граничних строків розрахунків за операціями, здійсненими з 05.04.2022. Застосований у даному епізоді граничний строк розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів складає - 180 календарних днів. Період порушення строків розрахунків за зазначеним контрактом розпочався 13.11.2022 та станом на 31.08.2024 становить 658 днів, за які нараховано пеню у розмірі 4.306.135,49грн. (тобто у розмірі суми недопоставленого товару за контрактом).
Загальна сума нарахованої пені за цим епізодом склала – 4.306.135,49грн.
За Контрактом №4 відповідачем визнані ті обставини, що граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 180 календарних днів; оплату за товар на загальну суму 552.126,72 дол. США (еквівалент 21.217.619,15грн) було здійснено заявником: 1) 04.12.2023 на суму 80.000,00 доларів США (граничний строк розрахунків - 31.05.2024); товар надійшов 01.04.2024р. на суму 38.239, 61 доларів США; сума авансового платежу, за якою товар
не надійшов після надходження цієї партії товару склала - 41.760,39 доларів США; граничний строк надходження не настав); 2) 02.04.2024 на суму – 30.404,94 доларів США; сума авансового платежу, за якою товар не надійшов після надходження цієї партії товару склала 11.355,45 доларів США; граничний строк надходження товару не настав; 3) 15.04.2024р. на суму 28.125,32 доларів США; перевищення загальної фактурної вартості товару за контрактом станом на 15.04.2024 складає 16.769,87 доларів США; товар за цією операцією надійшов без порушень строків розрахунків за зовнішньоекономічним контрактом; 4) 08.12.2023р. на суму 89.000,00 доларів США; граничний строк розрахунків - 04.06.2024р.; з урахуванням залишків товару за попередньою операцією на суму - 16.769,87 доларів США, сума авансового платежу, за якою товар не надійшов за зазначеною операцією (граничний строк надходження товару не настав) складає – 72.230,13 доларів США; товар за цією операцією надійшов: 16.04.2024 на суму 35.075,38 доларів США;  сума авансового платежу, за якою товар не надійшов (граничний строк надходження (04.06.2024) не настав) після надходження цієї партії товару склала – 37.154,75 доларів США. Станом на 05.06.2024 сума заборгованості за цією операцією складала – 37.154,75 доларів США. 11.06.2024 на суму 30.414,64 доларів США – з порушенням граничних строків розрахунків; заборгованість після надходження цієї партії товару склала – 6.740,15 доларів США. 18.06.2024 на суму – 30.418,40 доларів США; із порушенням граничних строків розрахунків щодо товару на суму – 6.740,15 доларів США. Перевищення загальної фактурної вартості товару за цією операцією станом на 18.06.2024 складає - 23.678,25 доларів США.
Тож станом на 11.06.2024р. за Контрактом №3 існувала заборгованість по операції в сумі 37.154,75 доларів США, частина якої погашена у зв`язку з надходженням товару на суму 30.414,64 доларів США, інша частина в сумі – 6.740,15 дол. США залишилась непогашеною станом на 11.06.2024, але еквівалент боргу не досяг межі у 400.000,00грн. Застосований у даному епізоді граничний строк розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів складає - 180 календарних днів. Відтак, за 7 днів затримки на суму невиконаних зобов”язань – 37.154,75 доларів США суб`єктом владних повноважень було нараховано 31.439,23грн. пені. 
Загальна сума нарахованої пені за цим епізодом склала – 31.439,23.
За Контрактом №5 контролюючим органом  визнані ті обставини, що за цим епізодом пеня не нараховувалась.
Із посиланням на Акт №45267 відповідачем  було прийнято податкове повідомлення – рішення від 06.11.2024р. №00626920708 про нарахування 6.179.259,62грн. пені.
Позивач заперечуючи законність вказаного податкового повідомлення -  рішення, звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки дійшов до висновку, що оскаржуване рішення відповідача прийнято у відповідності до вимог діючого законодавства з урахуванням встановлених в ході перевірки фактів порушення позивачем вимог податкового законодавства.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до п.п.191.1.4 ст.191 Податкового кодексу України   (далі за текстом -       ПК України), контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41       цього       Кодексу, виконують такі функції, крім особливостей, передбачених для державних податкових інспекцій   статтею 19-3 цього Кодексу: здійснюють контроль за встановленими законом строками проведення розрахунків в іноземній валюті.
Підпунктами 20.1.4, 20.1.19 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України   передбачено, що контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41цього   Кодексу, мають право: - проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків; - застосовувати до платників податків передбачені законом фінансові (штрафні) санкції (штрафи) за порушення податкового чи іншого законодавства, контроль за додержанням якого покладено на контролюючі органи.
Згідно з ст.1 Податкового кодексу України норми Податкового кодексу України не містять ані прямої вказівки про поширення їх дії на регламентування валютного законодавства, ані прямого застереження про непоширення їх дії на регламентування валютного законодавства.
Закон України від 21.06.2018р. №2473-VIII «Про валюту та валютні операції» (який набрав чинності з 07.07.2018р. та введений в дію з 07.02.2019р.; далі за текстом - Закон України від 21.06.2018р. №2473-VIII) визначає правові засади здійснення валютних операцій, валютного регулювання та валютного нагляду, права та обов`язки суб`єктів валютних операцій і уповноважених установ та встановлює відповідальність за порушення ними валютного законодавства.
Частиною 1 ст.3 Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII встановлено, що відносини, що виникають у сфері здійснення валютних операцій, валютного регулювання і валютного нагляду, регулюються   Конституцією України, цим   Законом, іншими законами України, а також нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього       Закону.
Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII питання здійснення валютних операцій, основи валютного регулювання та нагляду регулюються виключно цим Законом. Зміна положень цього Закону здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього Закону. Зміна положень цього Закону може здійснюватися виключно окремими законами про внесення змін до цього Закону.
Згідно з ч.3 ст.3 Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII у разі якщо положення інших законів суперечать положенням цього Закону, застосовуються положення цього Закону.
Отже, норми ст.3 Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII не виключають можливості регламентування окремих сфер валютного регулювання і нагляду приписами інших актів права (у тому числі і нормами Податкового кодексу України) за виключенням недоторканності саме основ валютного регулювання та основ валютного нагляду.
При цьому, механізми реалізації суб`єктами владних повноважень заходів контролю, процедури притягнення винних учасників суспільних правовідносин до запровадженої законом міри юридичної відповідальності, склад протиправних діянь та обставини, що виключають відповідальність Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII не віднесені ані до основ валютного регулювання, ані до основ валютного нагляду.
Відповідно до ч.4   ст.11 Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII       органами валютного нагляду відповідно до цього Закону є Національний банк України та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику. Органи валютного нагляду в межах своєї компетенції здійснюють нагляд за дотриманням резидентами та нерезидентами валютного законодавства.
Частинами п`ятою, шостою ст.11 Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII       передбачено, що Національний банк України у визначеному ним порядку здійснює валютний нагляд за уповноваженими установами. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, здійснює валютний нагляд за дотриманням резидентами (крім уповноважених установ) та нерезидентами вимог валютного законодавства.
Згідно з ч.9 ст.11 Закон України від 21.06.2018р. №2473-VIII органи валютного нагляду мають право проводити перевірки з питань дотримання вимог валютного законодавства визначеними частинами п`ятою і шостою цієї статті суб`єктами здійснення таких операцій. Під час проведення перевірок з питань дотримання вимог валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок, надання доступу до систем автоматизації валютних операцій, підтвердних документів та іншої інформації про валютні операції, а також пояснень щодо проведених валютних операцій, а агенти валютного нагляду та інші особи, які є об`єктом таких перевірок, зобов`язані безоплатно надавати відповідний доступ, пояснення, документи та іншу інформацію.
За змістом ч.10 ст.11 Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII у разі виявлення порушень валютного законодавства органи валютного нагляду мають право вимагати від агентів валютного нагляду та інших осіб, які є об`єктом таких перевірок і допустили такі порушення, дотримання вимог валютного законодавства та застосовувати заходи впливу, передбачені законом.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.12 Закону України від 21.06.2018р. №2473-VIII Національний банк України за наявності ознак нестійкого фінансового стану банківської системи, погіршення стану платіжного балансу України, виникнення обставин, що загрожують стабільності банківської та (або) фінансової системи держави, має право запровадити такі заходи захисту: встановлення граничних строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
          Згідно з ч.1 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції" Національний банк України має право встановлювати граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів.
Стосовно термінів розрахунків в сфері зовнішньоекономічної діяльності, згаданих у Законі України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції", суд зазначає, що постановою правління Національного банку України від 02.01.2019р. №5 було затверджено    Положення про заходи захисту та визначення порядку здійснення окремих операцій в іноземній валюті (далі за текстом - Положення №5).
Згідно із пунктом 21 розділу ІІ Положення №5 граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 365 календарних днів.
У подальшому Правлінням Національного банку України була прийнята постанова від 24.02.2022р. № 18 «Про роботу банківської системи в період запровадження воєнного стану» (далі за текстом - Постанова №18).
Постановою Правління Національного банку України від 04.04.2022р. №68 Постанову №18 було доповнено, зокрема пунктами наступного змісту: « 142. Граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів становлять 90 календарних днів та застосовуються до операцій, здійснених з 05 квітня 2022 року»; « 144. Розрахунки за операціями резидентів з експорту та імпорту товарів здійснюються не пізніше строку, визначеного в пункті 142             цієї постанови, з урахуванням вимог пункту 143             цієї постанови в повному обсязі, з урахуванням вимог пункту 143             цієї постанови стосовно операцій з експорту, імпорту товарів у незначній сумі (уключаючи незавершені розрахунки за операцією). Грошові кошти від нерезидента за операціями резидента з експорту товарів підлягають зарахуванню на рахунок резидента в банку в Україні».
Постановою Правління Національного банку України від 07.06.2022р. №113 та постановою Правління Національного банку України від 07.07.2022р. №172 до п.142  Постанови №18 були внесені чергові зміни і з 07 червня 2022 року цифри "90" було замінено цифрами "120", а з 07 липня 2022 року - цифри "120" замінено цифрами "180".
Таким чином, за загальним правилом імпорт товарів до України має здійснюватися у строки, зазначені у договорах, але не пізніше граничного строку розрахунків, встановленого Національним банком України, що обчислюється з дня здійснення авансового платежу (попередньої плати). 
До 05 квітня 2022 року такі граничні строки розрахунків становили 365 календарних днів. 
З огляду на введення в Україні воєнного стану Національний банк України змінив граничні строки розрахунків за операціями з експорту та імпорту. 
Відповідно до указаних змін у період з 05 квітня 2022 року по 07 червня 2022 року такі строки становили 90 календарних днів, з 07 червня 2022 року по 07 липня 2022 року - 120 календарних днів, з 07 липня 2022 року - 180 календарних днів. 
При цьому змінені Постановою №18 строки застосовуються лише до операцій, що здійснені з 05 квітня 2022 року.
Згідно із ч.2 ст.13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з експорту товарів грошові кошти підлягають зарахуванню на рахунки резидентів у банках України у строки, зазначені в договорах, але не пізніше строку та в обсязі, встановлених Національним банком України. Строк виплати заборгованості обчислюється з дня митного оформлення продукції, що експортується, а в разі експорту робіт, послуг, прав інтелектуальної власності та (або) інших немайнових прав - з дня оформлення у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді) акта, рахунка (інвойсу) або іншого документа, що засвідчує їх надання.
Відповідно до ч.3 ст.13 Закону №2473-VIII у разі встановлення Національним банком України граничного строку розрахунків за операціями резидентів з імпорту товарів їх поставка має здійснюватися у строки, зазначені в договорах, але не пізніше встановленого Національним банком України граничного строку розрахунків з дня здійснення авансового платежу (попередньої оплати).
За змістом ч.5 ст.13 Закону №2473-VIII порушення резидентами строку розрахунків, встановленого згідно із цією статтею, тягне за собою нарахування пені за кожний день прострочення в розмірі 0,3 відсотка суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару) у національній валюті (у разі здійснення розрахунків за зовнішньоекономічним договором (контрактом) у національній валюті) або в іноземній валюті, перерахованій у національну валюту за курсом Національного банку України, встановленим на день виникнення заборгованості. Загальний розмір нарахованої пені не може перевищувати суми неодержаних грошових коштів за договором (вартості недопоставленого товару).
У межах спірних правовідносин позивач  не оскаржує обчислень відповідача з приводу арифметичних показників тривалості затримок у виконанні ч.3 ст.13 Закону №2473-VIII та арифметичних розмірів невиконаних зобов`язань. 
Згідно  ч.6 ст.13 Закону №2473-VIII, у разі якщо виконання договору, передбаченого частинами другою або третьою цієї статті, зупиняється у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин, перебіг строку розрахунків, установленого згідно з частиною першою цієї статті, та нарахування пені відповідно до частини п`ятої цієї статті зупиняється на весь період дії форс-мажорних обставин та поновлюється з дня, наступного за днем закінчення дії таких обставин. Підтвердженням виникнення та закінчення дії форс-мажорних обставин є відповідна довідка уповноваженої організації (органу) країни розташування сторони зовнішньоекономічного договору (контракту) або третьої країни відповідно до умов цього договору (контракту).
Отже, у разі зупинення виконання господарської операції, яке зумовлене виникненням форс-мажорних обставин, зупиняється як перебіг строку розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, так і нарахування пені на весь період дії форс-мажорних обставин.
Законодавцем передбачено випадок не застосування фінансової відповідальності у вигляді нарахування пені (зупинення строку нарахування пені) лише у разі виникнення форс-мажорних обставин, які унеможливлюють  виконання зобов`язань іншою стороною правочину.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого  Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої    статті 106 Конституції України,  Закону України «Про правовий режим воєнного стану»    в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України. В подальшому строк дії воєнного стану неодноразово продовжувався і останній триває до теперішнього часу.
Згідно ч.1  ст.617 Цивільного кодексу України, ч.2  ст.218 Господарського кодексу України  та  ст.141 Закону України від 02.12.1997р. №671/97-ВР "Про торгово-промислові палати в Україні" форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами. Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості. Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести, а не лише таким, що викликає складнощі, або є економічно невигідним.
Рішенням президії ТПП України 15.07.2014р. №40(3) затверджено Регламент засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), який встановлює єдиний порядок засвідчення форс-мажорних обставин (обставини непереборної сили) в системі ТПП України.
За правилами підпункту 4.2 пункту 4 Регламенту ТПП регіональні ТПП здійснюють засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідно до умов договорів, контрактів, типових договорів, угод тощо між резидентами, норм законодавства, відомчих нормативних актів, органів місцевого самоврядування, в яких безпосередньо передбачено віднесення такої функції до компетенції регіональних торгово-промислових палат / відповідної регіональної ТПП.
Верховним Судом у постанові від 12.12.2024р. (справа № 380/839/24) та у постанові від 14.01.2025р. (справа № 440/17191/23)і з посиланням на постанови Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25.01.2022р. у справі №904/3886/21, від 18.01.2024р. у справі №914/2994/22 зазначено, що усталеною є практика Верховного Суду, що форс-мажорні обставини не мають преюдиційного (заздалегідь встановленого) характеру. У разі їх виникнення сторона, яка посилається на дію форс-мажорних обставин, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для цього конкретного випадку.
Згідно з правовими висновками низки постанов Верховного Суду (постанови від 05 грудня 2023 року у справі №917/1593/22, від 18 січня 2024 року у справі № 914/2994/22, від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17) підтвердженням існування форс-мажорних обставин є відповідний сертифікат Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП. Водночас, сертифікат Торгово-промислової палати України не є єдиним доказом існування форс-мажорних обставин; обставина форс-мажору має оцінюватись судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах справи доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постановах від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі №818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі №812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі №805/1087/16 Верховний Суд зазначив, що має встановлюватися (доводитися) вплив обставин непереборної сили, засвідчених відповідними сертифікатами ТПП України, на неможливість платника податку належним чином виконувати свої зобов`язання і на зміну його економічного стану цими форс-мажорними обставинами. Ці фактори мають перебувати у причинно-наслідковому зв`язку.
Зі змісту перелічених правових позицій Верховного Суду слідує, що саме по собі існування форс-мажорної обставини (обставини непереборної сили) ще не є свідченням того, що безпосередньо ця обставина вплинула на неможливість виконання особою певного зобов`язання за договором чи обов`язку, передбаченого законодавчими та іншими нормативними актами. Такий зв`язок має встановлюватись як шляхом надання сертифіката (довідки) Торгово-промислової палати України чи уповноваженої нею регіональної ТПП, так і оцінкою    інших належних доказів, що можуть це підтвердити.
Таким чином,    сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом неможливості виконання зобов`язання, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та характеру зобов`язання.
Натомість, ключовою ознакою форс-мажору є причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажорними обставинами та неможливістю виконати конкретне зобов`язання. Форс-мажор, або ж обставини непереборної сили, - це надзвичайні та невідворотні обставини, настання яких призвело до об`єктивної неможливості виконати зобов`язання. Водночас сама по собі, зокрема, збройна агресія проти України, девальвація гривні, воєнний стан, не може автоматично означати звільнення від виконання будь-ким будь-яких зобов`язань, незалежно від того, існує реальна можливість їх виконати чи ні. Воєнний стан, як обставини непереборної сили, звільняє від відповідальності лише у разі, якщо саме внаслідок пов`язаних із нею обставин компанія/фізична особа не змогла виконати ті чи інші зобов`язання.
Про обґрунтованість такого висновку свідчить і аналіз ч.6 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції", яка передбачає можливість зупинення перебігу строків розрахунків та нарахування пені за їх порушення лише у разі зупинення виконання договору, яке відбувається у зв`язку із виникненням форс-мажорних обставин. Іншими словами, неможливість виконання договору, а відповідно, і звільнення від нарахування пені, має місце у разі впливу форс-мажорних обставин на таку можливість.
Для  звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання згідно зі  статтями 617 ЦК України,  218 ГК України  особа, яка порушила зобов`язання, повинна довести: 1) наявність обставин непереборної сили; 2) їх надзвичайний характер; 3) неможливість попередити за даних умов завдання шкоди; 4) причинний зв`язок між цими обставинами і понесеними збитками (постанова Верховного Суду України від 10.06.2015 у справі № 904/6463/14 (3-216гс15))
Такі висновки викладено у постановах Верховного Суду від 16 липня 2019 року у справі №917/1053/18, від 25 січня 2022 року у справі №904/3886/21, від 18 січня 2024 року у справі    № 914/2994/22, від 05 жовтня 2023 року у справі №520/14773/21, від 19 серпня 2022 року у справі №818/2429/18, від 17 червня 2020 року у справі №812/677/17, від 03 вересня 2019 року у справі №805/1087/16.
Відтак, неможливість виконання зобов`язання/обов`язку особа повинна підтверджувати документально в залежності від її дійсних обставин, що унеможливлюють виконання на підставі вимог законодавства. Обставини військової агресії на території України не є автоматичною, безумовною підставою, яка підтверджує відсутність можливості виконання зобов`язання/обов`язку.
Як вірно зазначено судом першої інстанції,  у межах зобов`язань за Контрактами №1-4 заявником безперешкодно були виконані власні господарські зобов`язання у спосіб проведення безготівкових грошових платежів на користь нерезидентів – постачальників, котрі знаходяться поза межами України та на яких за обсягом добутих судом по справі доказів фактор повномасштабної військової агресії Російської Федерації проти України (розпочатої 24.02.2022р.) не впливає.
Надані заявником на вимогу суду сертифікати Харківської торгово-промислової палати від 30.09.2024р. №466/63.01-6, від 30.09.2024р. №467/63.01-6, від 30.09.2024р. №468/63.01-6 не засвідчують обставин нездатності своєчасного виконання зобов`язань саме контрагентом заявника – постачальником (тобто нерезидентом) виключно через дію форс-мажору у вигляді повномасштабної військової збройної агресії Російської Федерації проти України, а згадані у цих сертифікатах та підтверджені матеріалами справи обставини проведення контрагентами поставок товару на митну територію України навпаки – підтверджують факт наявності фізичної змоги проведення безпечних господарських операцій з поставки товару до України. 
Отже, приписи ч.6 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції" не можуть бути кваліфіковані у даному конкретному випадку у якості належної правової підстави для визнання протиправним оскарженого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень через недоведеність безпосереднього та прямого причинно-наслідкового зв`язку між фактором повномасштабної військової збройної агресії Російської Федерації проти України (розпочатої з 24.02.2022р.) та недотриманням вимог ч.3 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції".
Щодо  правових підстав для застосування  до спірних правовідносин абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України, суд зазначає, що відповідно до змісту цієї норми права протягом дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), платникам податків не нараховується пеня, а нарахована, але не сплачена за цей період пеня підлягає списанню.
Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у постанові від 23 липня 2024 року (справа №240/25642/22) сформулював висновок, відповідно до якого, з 01.01.2021 пеня, нарахування якої встановлено частиною п`ятою       статті 13 Закону України “Про валюту і валютні операції”, за порушення строків розрахунків за операціями з експорту та імпорту товарів, у період дії карантину, встановленого КМУ на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID- 19), застосовується на загальних підставах і на таку не поширюються положення абзацу 11 пункту  52-1 підрозділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України.
Окрім того, судова палата у зазначеній справі дійшла висновку відносно застосування приписів підпункту  129.9.7 пункту 129.9 статті 129 ПК України (яким встановлено, що пеня не нараховується, а нарахована пеня підлягає анулюванню у випадках, передбачених цим Кодексом)       на правовідносини з нарахування пені за порушення граничних строків розрахунків в іноземній валюті, зазначивши, що пеня, як міра відповідальності, яка нараховується за порушення граничних строків розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності, врегульована спеціальним Законом, відповідно на таку (пеню) не розповсюджуються положення підпункту 129.9.7 пункту 129.9 статті 129 Податкового кодексу України, за аналогією з положеннями абз. 11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10       розділу XX “Перехідні положення” Податкового кодексу України.
Верховним Судом здійснено відступ від висновку, викладеного в постановах від 15 лютого 2024 року у справі №420/1538/23 (який помилково застосовано судами попередніх інстанцій), від 28 березня 2024 року у справі №380/17879/22, від 13 травня 2024 року у справі №420/11208/23 про неможливість нарахування пені за порушення строків розрахунків в іноземній валюті під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19).
Тож, положення абзацу 11 пункту 52-1 підрозділу ХХ “Перехідні положення” Податкового кодексу України не можуть бути кваліфіковані у якості належної правової підстави для визнання протиправним оскарженого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень.
Стосовно поширення на спірні правовідносини положень п.п.112.8.9 ст.112 Податкового кодексу України суд першої інстанції вірно зазначив, що  згідно з цією нормою права обставинами, що звільняють від фінансової відповідальності за вчинення податкових правопорушень та порушення іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, є, зокрема, вчинення діяння (дії або бездіяльності) внаслідок обставин непереборної сили (форс-мажору).
З огляду на те, що питання зупинення нарахування пені за порушення термінів розрахунків у сфері зовнішньоекономічної діяльності у зв`язку з виникненням форс-мажорних обставин врегульовано спеціальним  Законом України «Про валюту і валютні операції», відповідно на ці правовідносини не розповсюджуються положення п.п.112.8.9   ст.112 Податкового кодексу України, за аналогією з положеннями абз.11 пункту 52-1 та підпункту 69.9 пункту 69 підрозділу 10  розділу XX «Перехідні положення» Податкового кодексу України, про що зазначено у постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 23.07.2024 (справа № 240/25642/22).
Тож, положення п.п.112.8.9   ст.112 Податкового кодексу України не можуть бути кваліфіковані у якості належної правової підстави для визнання протиправним оскарженого управлінського волевиявлення суб`єкта владних повноважень.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідачем  дотримано ч.2 ст.19 Конституції України та ч.2 ст.2 КАС України, оскільки із достатньою повнотою  контролюючим органом з`ясовано  обставини спірних правовідносин, належну норму закону визначено правильно і за відсутності документально підтвердженого безпосереднього причинно – наслідкового зв`язку між  фактором повномасштабної військової збройної агресії Російської Федерації проти України (розпочатої 24.02.2022р.) і недотриманням заявником вимог ч.3 ст.13 Закону України від 21.06.2018 №2473-VIII "Про валюту і валютні операції"  правомірно прийняв оскаржуване податкове повідомлення – рішення, а тому останнє не може вважатись неправомірним та не підлягає скасуванню.
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження, колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції, спростовані зібраними по справі доказами та встановленими обставинами, з наведених підстав висновків суду не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийнятим на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Бестділ" - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 14.04.2025 по справі № 520/2474/25  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    З.Г. Подобайло   	
Постанова складена в повному обсязі  12.09.25.