ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

18 вересня 2025 року 	м.Дніпро	справа № 280/1006/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Кругового О.О., Малиш Н.І.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 27 березня                2025 року у справі № 280/1006/24 (суддя Прасов О.О., справа розглядалася в порядку письмового провадження) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №280/1006/24 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, судом:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення, з компенсацією втрати частини доходу та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії.
05.07.2024 у справі видано два виконавчих листа.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 28.02.2025 встановлено судовий контроль за виконанням рішення суду від 07.03.2024 у справі №280/1006/24  та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подати до суду протягом тридцяти днів після отримання копії ухвали звіт про виконання судового рішення у адміністративній справі
На виконання ухвали суду від 28.02.2025 Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області подало звіт про виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №280/1006/24.  
Розглянувши звіт про виконання судового рішення, суд першої інстанції ухвалою від 27.03.2025 року прийшов до висновку про наявність підстав для прийняття поданого відповідачем звіту.
З ухвалою суду першої інстанції від 27 березня 2025 року не погодився позивач, ним через представника була подана апеляційна скарга. В скарзі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, представник позивача просить скасувати оскаржену ним ухвалу та постановити нову, якою відмовити у прийнятті звіту про виконання судового рішення, накласти на керівника ГУ ПФУ в Запорізькій області штраф, зобов`язати відповідача подати новий звіт протягом 15 діб.
В обґрунтування апеляційної скарги представник позивача зазначає, що відповідачем не виконується рішення суду у повному обсязі протягом тривалого часу ще й штучно створюються перешкоди для отримання сум пенсії та компенсації позивачем з рахунків у банках, які ним визначено самостійно. Суд не мотивував відхилення аргументів позивача. Наполягає, що держава не може довільно відмовитись від взятих на себе фінансових зобов`язань, передбачених законами та Конституцією. 
Відповідач своїм правом подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу позивача не скористався.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.ст.311, 312 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Суд першої інстанції, приймаючи звіт відповідача, виходив з того, що пенсійним органом виконано судове рішення в частині здійснення перерахунку пенсії та нараховано компенсацію втрати частини доходів громадян. Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не відмовляється від виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №280/1006/24 та вчиняє активні дії для його повного виконання. При цьому, суб`єктом владних повноважень наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, та заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення.
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно частин 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Положеннями ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судове рішення проголошується публічно, але преса і публіка можуть бути не допущені в зал засідань протягом усього судового розгляду або його частини в інтересах моралі, громадського порядку чи національної безпеки в демократичному суспільстві, якщо того вимагають інтереси неповнолітніх або захист приватного життя сторін, або - тією мірою, що визнана судом суворо необхідною, - коли за особливих обставин публічність розгляду може зашкодити інтересам правосуддя.
Для цілей ст. 6 Конвенції стадія виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду".
З аналізу рішень Європейського суду з прав людини (остаточні рішення у справах "Алпатов та інші проти України", "Робота та інші проти України", "Варава та інші проти України", "ПМП "Фея" та інші проти України"), якими було встановлено порушення п. 1 ст. 6, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, вбачається однозначна позиція про те, що правосуддя не може вважатися здійсненим доти, доки не виконане судове рішення, а також констатується, що виконання судового рішення, як завершальна стадія судового процесу, за своєю юридичною природою є головною стадією правосуддя, що повністю узгоджується з нормою ст. 129-1 Конституції України.
Отже, обов`язковою складовою судового процесу є фактичне втілення судових присуджень у певні матеріальні блага, яких особа була протиправно позбавлена до отримання судового захисту.
Це означає, що особа, якій належить виконати судовий акт, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечило б запровадженому статтею 8 Конституції України принципу верховенства права.
За правилами ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. 
Відповідно до ч. 1 ст. 382 КАС України суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В адміністративних справах з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту та пільг за письмовою заявою заявника суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати звіт про виконання судового рішення.
Отже, нормами КАС України регламентовано право суду застосовувати інститут судового контролю шляхом, зокрема, зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду. 
Згідно частин 1, 2 ст. 382-3 КАС України за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень суд постановляє ухвалу про прийняття або відмову у прийнятті звіту, яку може бути оскаржено в апеляційному порядку за правилами частини п`ятої статті 382-1 цього Кодексу.
Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Суд відмовляє у прийнятті звіту, якщо суб`єктом владних повноважень не наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, або заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, на переконання суду, є недостатніми для своєчасного та повного виконання судового рішення.
Судом встановлено, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №280/1006/24 позов ОСОБА_1 було задоволено частково, судом:
- визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо не поновлення виплати пенсії за віком ОСОБА_1 на визначений пенсіонером банківський рахунок;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області перерахувати розмір та поновити виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення, з компенсацією втрати частини доходу та виплачувати пенсію на визначений пенсіонером банківський рахунок за заявою поданою представником;
- зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області виплатити ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходу за весь період невиплати пенсії.
На виконання судового рішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області перераховано розмір та поновлено виплату пенсії за віком ОСОБА_1 з дати припинення, з компенсацією втрати частини доходу. Пенсію позивачу поновлено з 01.04.2021, нараховано основну суму боргу станом на серпень 2024 року в розмірі 75 940,61грн та компенсацію втрати частини доходів громадян в розмірі 1670,69 грн, що в загальній сумі становить 77 611,3 грн, про що свідчать розпорядження про поновлення пенсії, протокол індивідуального перерахунку пенсії та розрахунок суми компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати (копії додаються).
Щомісячний розмір пенсії позивача становить 1852,21 грн. Станом на жовтень 2024 року основна сума боргу за рішенням суду склала 77 792,82 грн, виплата якої разом із щомісячним розміром пенсії за жовтень 2024 в сумі 1852,21 грн та компенсацією в сумі 1670,69 грн були перераховані ГУ ПФУ в жовтні 2024 року на рахунок позивача в АТ «ОТП Банк» відповідно до заяви, долученої представником позивача до матеріалів пенсійної справи. Кошти, перераховані ПФУ в жовтні 2024 року були повернуті банком в жовтні 2024 року у зв`язку із закриттям рахунку за заявою власника, про що свідчить квитанція №2 (копія додається). Станом на грудень 2024 року основна сума боргу та компенсація за рішенням суду склала 83167,93 грн, виплата якої разом із щомісячним розміром пенсії за грудень 2024 в сумі 1852,21грн. були перераховані ГУ ПФУ в грудні 2024 року на рахунок позивача в АТ «ОщадБанк» відповідно до заяви, долученої представником позивача до матеріалів пенсійної справи, про що свідчать витяги з відомості на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки в АТ «ОщадБанк» (копії додаються). Основний розмір боргу з компенсацією в сумі 83167,93 грн та щомісячний розмір пенсії за грудень 2024 в сумі 1852,21 грн, перераховані Головним управлінням Пенсійного фонду України в Запорізькій області в грудні 2024 на рахунок позивача в АТ «ОщадБанк», були повернуті банком в грудні 2024 року у зв`язку із невідповідністю рахунку реквізитам пенсіонера по ПІБ, про що свідчать квитанції №1 грудень 2024 року частина 4 та частина 5 (копії додаються).
Дослідивши поданий відповідачем звіт про виконання рішення суду та додані до нього докази, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що пенсійним органом виконано судове рішення в частині поновлення виплати пенсії, нарахування йому щомісячних платежів пенсії та нарховується до виплати компенсація втрати частини доходів на ті банківські рахунки, які вказував представник позивача у поданих до ГУ ПФУ заявах. 
Проте, виплата пенсії та компенсації позивачу банками не відбувається із об`єктивних причин – рахунки не відповідають реквізитам пенсіонера по ПІБ.
Тобто, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не відмовляється від виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07.03.2024 у справі №280/1006/24 та вчиняє активні дії для його повного виконання.
При цьому, з наданих відповідачем доказів вбачається, що пенсійна справа ведеться на пенсіонера " ОСОБА_1 ", а з наданої позивачем заяви про виплату пенсії або грошової допомоги, вбачається, що рахунок у банку відкритий на " ОСОБА_1 ", що і перешкоджає отриманню останнім пенсійних виплат у банку в АТ "ОЩАДБАНК".
Таку перешкоду в отриманні нарахованих пенсійним органом виплат можливо було б усунути іншим шляхом (зміна способу виконання рішення), а ніж зобов`язання відповідача подавати звіт про виконання судового рішення.
Отже, є правильними висновки суду, що відповідачем наведено обґрунтовані обставини, які ускладнюють виконання судового рішення, та заходи, які вживаються ним для виконання судового рішення, і такі дії є достатніми для прийняття звіту у суб`єкта владних повноважень.
Колегія суддів враховує, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи. Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо.
Посилення судового контролю за виконанням судових рішень та наділення суду з цією метою правом накладати штрафні санкції визнається заходом для забезпечення конституційного права громадян на судовий захист. Специфіка застосування штрафної санкції, полягає в тому, що вона накладається на керівника суб`єкта владних повноважень, яким не забезпечено виконання судового рішення та який є відповідальним за діяльність державного органу, який він очолює. Можливість накладення штрафу розглядається не самостійно, а за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або у разі неподання такого звіту. Накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання постанови, штрафу є мірою покарання, а тому можливість суду накласти такий штраф може бути реалізована лише за умови встановлення судом обставин, які свідчать про наявність вини, тобто умисне невиконання рішення суду, недобросовісність у діях посадової особи суб`єкта владних повноважень, які свідчать про ухилення саме цієї посадової особи від виконання рішення суду. 
Зважаючи на приписи наведених положень процесуального закону, з урахуванням характеру спірних правовідносин та фактичних обставин справи, колегія суддів не вбачає наявності таких підстав.
Доводи, наведені в апеляційній скарзі позивача, колегія суддів відхиляє, оскільки вважає, що боржником - відповідачем у справі внаслідок встановлення судом заходів судового контролю вжито всі можливі дії по його виконанню. 
Також колегія суддів вважає недопустими «вільні специфічні» висловлювання представника позивача в адрес судді, якими він, в тому числі, і обґрунтовує доводи апеляційної скарги, та не вважає за необхідне їх коментувати чи надавати таким доводам оцінку.
Відповідно до ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького окружного адміністративного суду від 27 березня 2025 року у справі № 280/1006/24 - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у випадках та в строки, визначені статтями 328,329 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш