ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/8269/20                                              Суддя (судді) першої інстанції: Каленюк Жанна Василівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  29 жовтня 2025 року                                                                                            м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:          
Судді-доповідача:                                                                                        Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                                                 Карпушової О.В., Мєзєнцева Є.І.,      
при секретарі судового засідання Харечко Ю.В.,
за участі представника позивача – Шевчука Д.І.,
представника відповідача – Ліщук О.В., Василевської А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві на додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А-БУД» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «А-БУД» звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із заявою про ухвалення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «А-БУД» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, у якій просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві суму судових витрат на правничу допомогу у розмірі 25 000,00 грн на користь ТОВ «А-БУД».
Додатковим рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року заяву про ухвалення додаткового судового рішення задоволено частково.
Стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «А-БУД» за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у м. Києві судові витрати у сумі 5000,00 грн (п`ять тисяч грн 00 коп.).
В задоволенні решти вимог заяви про ухвалення додаткового судового рішення відмовлено.
Ухвалюючи зазначене судове рішення, суд першої інстанції виходив із того, що     адвокат Шевчук Д.І. згідно з договором від 21 березня 2025 року №09/25 надавав правничу допомогу у цій справі вже за сформованої позиції позивача (позов подано до суду у квітні 2020 року), а процесуальні документи, підготовлені адвокатом, тільки доповнювали попередні доводи позивача з посиланням на судову практику, участь у судових засіданнях представник позивача брав у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, що зменшувало витрати його часу, пов`язані з розглядом справи, а також зважаючи на заперечення відповідача щодо обґрунтованості та співмірності розміру витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку, що справедливим розміром відшкодування позивачу фактично понесених витрат на професійну правничу допомогу у цій справі за рахунок бюджетних асигнувань відповідача є сума 5000,00 грн.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, Головне управління ДПС у м. Києві подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.07.2025, прийняти нове рішення суду, яким відмовити у задоволенні заяви ТОВ «А-БУД» про ухвалення додаткового рішення.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.08.2025 та від 30.09.2025 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
В судове засідання з`явилися сторони, їхні представники, учасники процесу надали свої пояснення та аргументи.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, Шостий апеляційний адміністративний суд дійшов наступного.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, зокрема, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 139 Кодексу адміністративного України визначено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частини сьомої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
За приписами статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною дев`ятою статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Аналіз наведених положень процесуального законодавства дає підстави для висновку про те, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Разом з цим, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Колегія суддів зазначає, що на підтвердження розміру понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано до суду копії наступних документів:                                                                       
- копію договору про надання правничої допомоги від 21 березня 2025 року №09/25, укладеного позивачем з адвокатом Шевчуком Д.І.;
- ордер на надання правової (правничої) допомоги серії АІ №1944417, який виданий на підставі вказаного договору; 
- додаток №1 від 21 березня 2025 року до договору від 21 березня 2025 року №09/25; 
акт приймання-передачі наданих послуг правничої допомоги від 31 березня 2025 року;
- платіжну інструкцію від 25 березня 2025 року №7416.
Відповідно до акту приймання-передачі наданих послуг правничої допомоги від 31 березня 2025 року вартість послуг відповідно до договору №09/25 про надання правової допомоги від 21.03.2025 та додатку №1 до договору у справі №640/8269/20 становить 25 000,00 грн.
Подані докази судова колегія бере до уваги, аналізуючи обґрунтованість суми, заявленої до відшкодування витрат на правничу допомогу в суді першої інстанції.
Згідно постанови Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, у разі недотримання вимог про співмірність суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення розміру витрат на адвоката, що підлягають розподілу між сторонами. Відсутність клопотання про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, від іншої сторони виключає можливість суду самостійно (без указаного клопотання) зменшувати розмір витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
За результатами вивчення зазначених документів, колегія суддів зазначає, що заява про ухвалення додаткового рішення у справі направлена на адресу відповідача представником позивача.
Суд звертає увагу на те, що відповідач як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язана навести обґрунтування/розрахунок та надати відповідні докази на підтвердження доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Із матеріалів справи вбачається, що відповідачем до суду першої інстанції подано додаткові пояснення на заяву про ухвалення додаткового судового рішення, які враховані судом першої інстанції.
Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, розрахунком таких витрат.
Здійснивши системний аналіз наведених вище доказів понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу у їх співвідношенні до тривалості розгляду справи, складності правовідносин та обсягу вчинених представником позивача дій в процесі вивчення матеріалів справи та підготовки позовної заяви для забезпечення юридичного представництва інтересів, колегія суддів зазначає, що сума в розмірі 5000,00 грн відповідає принципу співмірності обсягу цих послуг та витраченого адвокатом часу.
При цьому судова колегія звертає увагу, що в апеляційній скарзі Головного управління ДПС у м. Києві відсутні будь-які обґрунтування та заперечення щодо визначення судом першої інстанції розміру витрат на правничу допомогу у вказаній справі. Міститься лише цитування норм Кодексу адміністративного судочинства щодо судових витрат.
В апеляційній скарзі представник просить суд звернути увагу на позицію Верховного Суду, що викладена у справі №826/8107/16.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що правова позиція, викладена судом у справі №826/8107/16, сформована за іншого правового регулювання, а саме Кодексу адміністративного судочинства України в редакції до 15.12.2017, а також Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який втратив чинність 15.12.2017.
Стосовно заперечень представника відповідача проти стягнення витрат на правничу допомогу з підстав не надання стороною позивача доказів сплати відповідних витрат - інформації з Книги обліку доходів і витрат, яку ведуть, зокрема, фізичні особи, які проводять незалежну професійну діяльність, форму та порядок ведення якої затверджено наказом Міністерства доходів і зборів від 16.09.2013 № 481, яка стосується у тому числі і діяльності адвокатів, слід зазначити таке.
Так, суд враховує вимоги п.1 частини третьої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України та висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 06.04.2022 у справі №500/1410/21, відповідно до якого однією з особливостей відшкодування витрат на професійну правову допомогу, є те, що відшкодуванню підлягають витрати, незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Крім того, відсутність доказів оплати вартості наданих адвокатом послуг не може виступати самостійною підставою для відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.
Наведене узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеної у постанові від 01 листопада 2022 року у справі № 757/24445/21-ц.
Більше того, суд зазначає, що представником позивача надано до суду платіжну інструкцію від 25 березня 2025 року №7416, яка підтверджує оплату за юридичні послуги згідно рахунку №9 від 21.03.2025 (т.4, а.с.14).
Суд першої інстанції приймаючи рішення про часткове задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на правову допомогу, проаналізував обсяг підготовлених процесуальних документів представником позивача, порядок участі у судових засіданнях представника позивача. Судом зменшено з посиланням, зокрема й на складність справи, досліджених та підготовлених доказів, обсягу нормативно-правових актів, використаних адвокатом та, відповідно, співмірності обсягу цих послуг з розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу.
Оскільки апелянтом не надано належних доказів, які б підтверджували факт протиправності додаткового рішення суду першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів, наведених в апеляційній скарзі.
З урахуванням вище викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалено судове рішення з додержання норм процесуального та матеріального права, в зв`язку з чим вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.      
Таким чином, апеляційна скарга Головного управління ДПС у м. Києві підлягає залишенню без задоволення, а додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18.07.2025 - без змін.
Керуючись статтями 134, 139, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві -  залишити без задоволення.
Додаткове рішення Волинського окружного адміністративного суду від 18 липня 2025 року   у справі №640/8269/20 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Суддя-доповідач                                                                                            О.М.Кузьмишина

Судді                                                                                                               О.В.Карпушова

                                                                                           Є.І.Мєзєнцев