ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 листопада 2025 року	Львів	Справа № 460/5457/24 пров. № А/857/23468/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Гуляка В.В., Матковської З.М.,
розглянувши у письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року (судді Поліщук О.В., ухвалене у письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження в м. Рівне) у справі № 460/5457/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області в якому просить визнати протиправними дії відповідача щодо неправильного визначення суми місяців страхового стажу, коефіцієнту страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, які повинні бути використані для обрахування пенсії позивача при призначенні пенсії за віком; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з 23.11.2023 з урахуванням трудового стажу 39 років 04 місяці 25 днів, коефіцієнту страхового стажу 0,5676 та середньої заробітної плати по країні за 2016-2017 роки відповідно до пункту 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо неправильного визначення суми місяців страхового стажу, коефіцієнту страхового стажу та середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, які повинні бути використані для обрахування пенсії ОСОБА_1 при призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період роботи у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях з 30.09.1985 по 29.09.1989 на пільгових умовах – 1 рік роботи за 1 рік 6 місяців. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 з 23.11.2023 з урахуванням трудового стажу 40 років 09 місяців 05 днів, коефіцієнту страхового стажу 0,4075 та середньої заробітної плати по країні за 2016-2017 роки відповідно до пункту 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
Не погоджуючись із вказаним рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області подало апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Відзиву на апеляційну скаргу позивач не подав.
Згідно статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Справа розглядається в порядку письмового провадження відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області та з 08.05.2018 отримує пенсію за віком, призначену за нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" на пільгових умовах як особі, яка працювала на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України.
Позивач 20.02.2024 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив повідомити чи враховано при обчисленні розміру його пенсії роботу за  Списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, а також заробітна плата за період роботи у Норильському металургійному комбінаті (з 1985 року по 1989 рік).
Листом від 20.03.2024 за № 4006-2607/А-02/8-1700/24 відповідач надав позивачу інформацію щодо порядку обчислення розміру його пенсії. Так, у листі відповідач повідомив, що згідно з електронною пенсійною справою, страховий стаж позивача становить 34 роки 03 місяці 05 днів (зарахований по 28.02.2021), у т.ч. 05 років 08 місяців 14 днів - робота на посадах за Списком № 1 (тобто, періоди з 04.12.1985 по 29.09.1989, з 02.10.1989 по 19.08.1991). Для обчислення позивачу пенсії за віком враховано стаж 39 років 3 місяці 5 днів (34 роки 3 місяці 5 днів - фактичний стаж + 5 років за кожний повний рік роботи за Списком № 1), коефіцієнт якого становить 0,39250 ((39 років х 12 місяців) + 5 місяців х 1%) : 100% х 12)). Також, для обчислення пенсії враховано заробітну плату за період з 01.10.1985 по 30.09.1990 - на підставі наданої позивачем довідки, та за всі періоди страховою стажу з 01.07.2000 по 31.07.2018 - за даними, наявними в системі персоніфікованою обліку. Коефіцієнт заробітної плати становить 1,02928. Враховуючи зазначене, з 01.03.2024 розмір заробітної плати для обчислення пенсії позивача становить 8228,55 грн (3764,40 грн (середня заробітна плата по країні за 2016-2017 роки відповідно до пункту 4-3 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування") х 1,17 (коефіцієнт підвищення з 01.03.2019 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124) х 1,11 (коефіцієнт підвищення з 01.05.2020 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 01.04.2020 № 251) х 1,11 (коефіцієнт підвищення з 01.03.2021 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2021 № 127) х 1,14 (коефіцієнт підвищення з 01.03.2022 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 16.02.2022 № 118) х 1,197 (коефіцієнт підвищення з 01.03.2023 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 24.02.2023 № 168) х 1,0796 (коефіцієнт підвищення з 01.03.2024 відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 23.02.2024 № 185) х 1,02928 (індивідуальний коефіцієнт заробітної плати). В свою чергу, основний розмір пенсії, визначений з урахуванням страхового стажу та заробітної плати, становить 3229,71 грн (8228,55 грн (заробітна плата) х 0,39250 (коефіцієнт страхового стажу)). З огляду на вказане, у листі відповідач виснував, страховий та пільговий стаж роботи, розмір заробітної плати та розмір пенсії позивача визначено на підставі наданих документів та відомостей реєстру застрахованих осіб відповідно до вимог чинного законодавства.
Позивач 23.03.2024 звернувся до відповідача із заявою, у якій просив надати розрахунок коефіцієнту заробітної плати за період, з якого обчислена його пенсія, за кожен місяць, а листом від 25.04.2024 відповідач надав позивачу запитуваний розрахунок.
Позивач вважаючи що при обчисленні розміру його пенсійної виплати пенсійним органом неправильно визначено обсяг набутого ним страхового стажу, та коефіцієнт страхового стажу, а також безпідставно застосовано показник середньої заробітної плати по країні за 2014-2016 роки (3764,40 грн), звернувся до суду з цим позовом.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Періоди, з яких складається страховий стаж, визначені у статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV), відповідно до частини четвертої якої, періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Пунктом 5 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV передбачено, що період роботи до 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, а також на острові Шпіцберген зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 01.01.1991.
Порядок надання пільг особам, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, встановлено Указами Президії Верховної Ради СРСР від 10.02.1960 "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі" та від 26.09.1967 "Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", а також Інструкцією про порядок надання пільг, затвердженою постановою Держкомпраці і Президії ВЦРПС від 16.12.1967 №530/П-28.
Згідно пункту 3 Постанови Ради Міністрів СРСР від 10.02.1960 № 148 "Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради Союзу РСР від 10.02.1960 року "Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі", кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі після 01.03.1960, - за 1 рік і 6 місяців при нарахуванні стажу для отримання пенсії за віком та по інвалідності.
Відповідно до статті 3 Тимчасової угоди між Урядом України та урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 19.01.1993, при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або в місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюються за нормами законодавства Російської Федерації. Порядок відшкодування витрат на виплату зазначених вище пенсій регулюються спеціальною Угодою між компетентними органами Сторін. Відшкодування витрат у відповідності із пунктом 1 цієї статті здійснюється до виникнення права на пенсійне забезпечення згідно законодавства України (з врахуванням Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992).
Вказана Тимчасова угода надає громадянам Сторін цієї угоди право на достроковий вихід на пенсію по старості (за віком) за вказаних у статті 1 угоди умов, а також визначає порядок реалізації цього права.
Згідно статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць СНД в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (далі - Угода від 13.03.1992) закріплює принцип територіальності, згідно з яким пенсійне забезпечення громадян держав-учасників здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Відповідно до статті 3 Угоди від 13.03.1992 всі витрати, пов`язані зі здійсненням пенсійного забезпечення за цією Угодою, несе держава, що надає забезпечення. Взаємні розрахунки не проводяться, якщо інше не передбачено двосторонніми угодами.
Згідно статті 3 Тимчасової Угоди між Урядом України та Урядом Російської Федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі, та в місцевостях, які прирівняні до даних районів, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 передбачено, що при призначенні пенсії у відповідності із статтею 1 цієї Тимчасової Угоди на території України, компетентні органи Російської Федерації відшкодують витрати на виплату цієї пенсії у тій її частині, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого в районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, починаючи з 01.01.1991. У цьому випадку частина пенсії, яка відповідає тривалості трудового стажу, виробленого у районах Крайньої Півночі або у місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, обчислюється за нормами законодавства Російської Федерації.
Верховний Суд у справах №302/662/17-а, №263/13671/16-а, №352/1612/15а (2а/352/70/15), №348/2208/16-а, №265/6105/16-а дійшов висновку, що для обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до неї, повинні бути надані або трудова книжка або письмовий трудовий договір або довідка, в якій зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі. Тобто достатньо одного із перерахованих документів, а не їх сукупність.
Зазначені висновки Верховного Суду сформовані у правовідносинах, які стосувались обчислення пільгового стажу при роботі в районах Крайньої Півночі за періоди такої  роботи до 01.01.1991.
Законом України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та Законом № 1058-IV не передбачено пільг при обчисленні трудового стажу, відпрацьованого в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, після 01.01.1991.
Не йдеться про пільгове обчислення такого стажу й в Угоді про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, Тимчасовій угоді між Урядом України і Урядом російської федерації про гарантії прав громадян, які працювали в районах Крайньої Півночі та місцевостях, які прирівняні до районів Крайньої Півночі, в галузі пенсійного забезпечення від 15.01.1993 та затвердженому відповідно до Тимчасової угоди Порядку переведення і виплати пенсій (постанова правління Пенсійного фонду України від 07.08.1996 № 10-3).
Підстави для зарахування в пільговому обчисленні стажу роботи після 01.01.1991 в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні.
Аналогічна правова позиція відображена у постановах Верховного Суду від 30.01.2018 у справі № 676/7065/14-а та від 30.05.2019 у справі № 348/2974/14-а.
Позивач не погоджується з діями відповідача щодо зарахування стажу роботи у в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях відсутні у період з 30.09.1985 по 04.12.1985 не в пільговому обчисленні.
Згідно з записами у трудовій книжці серії НОМЕР_1 (дата заповнення 28.07.1981), стверджуються наступні періоди трудової діяльності позивача: з 30.09.1985 призначений на посаду токаря 4 розряду механозборочного відділення централізованого ремонтно-будівельного цеху Нікелієвого заводу (запис № 7); з 04.12.1985 переведений на посаду плавильника 4 розряду плавильного відділення обжигового цеху Нікелієвого заводу (запис № 8); з 01.05.1987 присвоєний 5 розряд плавильника (запис № 9); з 01.08.1988 у зв`язку із введенням нових тарифних умов оплати праці (ЕТКС, випуск № 8, рік видання 1984) установлений 4 розряд плавильника плавильної дільниці № 1 обжигового цеху Нікелієвого заводу (запис № 10); з 01.07.1989 присвоєний 5 розряд плавильника (запис № 11); 29.09.1989 звільнений по закінченню строку трудового договору (запис № 12).
Проте, записи №№ 7-12 у трудовій книжці позивача виконані акуратно (не містять виправлень), місять відомості про розпорядчі документи, на підставі яких зроблені такі записи, засвідчені підписом керівника (уповноваженої особи) та печаткою підприємства та на основі їх можна чітко встановити межі періодів трудової діяльності позивача, посаду яку він займав та назву місця роботи (підприємства).
В матеріалах судової справи також наявні копії письмового трудового договору від 30.09.1985, укладеного між позивачем та Нікелієвим заводом, а також архівних довідок від 16.03.2018 № НК-30/16, від 16.03.2018 № НК-30/25, від 13.03.2018 № ЗФ-3305-14/01-А-606, від 13.03.2018 № ЗФ-33-05-14/01-А-606, від 13.03.2018 № ЗФ-33-05-14/01-А-606 за вказані вище періоди роботи та отриману заробітну плату позивача у Нікелієвому заводі.
В межах цієї справи між сторонами відсутній спір про те, що місцевість, де працював позивач у період з 30.09.1985 по 29.09.1989, відносилась до районів Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостей.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що період роботи у Нікелієвому заводі з 30.09.1985 по 29.09.1989 мав бути зарахований до страхового стажу позивача в пільговому обчисленні - кожний рік роботи в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, за 1 рік і 6 місяців.
З долученого відповідачем до матеріалів судової справи слідує, що не лише заявлений позивачем період з 30.09.1985 по 04.12.1985, а й увесь період роботи у Нікелієвому заводі з 30.09.1985 по 29.09.1989, був зарахований до страхового стажу в одинарному розмірі.
З метою забезпечення повного та ефективного відновлення порушених прав, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог та зобов`язати відповідача зарахувати до страхового стажу позивача в пільговому обчисленні (1 рік роботи за 1 рік і 6 місяців) період роботи у Нікелієвому заводі з 30.09.1985 по 29.09.1989.
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням коефіцієнта страхового стажу 0,5676, то суд зазначає наступне.
Обґрунтування позову в цій частині зводиться до того, що пенсійний орган безпідставно не зарахував до страхового стажу позивача період роботи у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях з 30.09.1985 по 04.12.1985, у зв`язку з чим, на думку позивача, його загальний страховий стаж становить 39 років 04 місяці 25 днів.
Посилаючись на формулу для обчислення коефіцієнта страхового стажу, визначену частиною першою статті 25 Закону № 1058-IV, позивач вказує, що його коефіцієнт страхового стажу має становити 0,5676 (39 років х 12 місяців) + 4 місяці х 1%) / 100% х 12).
Наведений позивачем у позовній заяві розрахунок коефіцієнта страхового стажу є неправильним.
Згідно частини 1 статті 25 Закону № 1058-IV, коефіцієнт страхового стажу, що застосовується для обчислення розміру пенсії, визначається із заокругленням до п`яти знаків після коми за формулою: Кс = См х Вс / 100% х 12, де: Кс - коефіцієнт страхового стажу; См - сума місяців страхового стажу; Вс - визначена відповідно до цього Закону величина оцінки одного року страхового стажу (у відсотках). За період участі в системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування величина оцінки одного року страхового стажу дорівнює 1%. Якщо позивач вважає, що його страховий стаж становить 39 років 04 місяці 25 днів, то сума місяців страхового стажу становить 472 місяця ((39 років х 12 місяців) + 4 місяця).
Коефіцієнт страхового стажу в такому випадку буде становити – 0,39333 (472 місяця х 1% / 100% х 12).
Збільшення страхового стажу на 00 років 01 місяць 17 днів не може зумовити збільшення коефіцієнта страхового стажу з 0,39250 до 0,5676.
Таким чином, правильно суд першої інстанції зазначив, до загального страхового стажу позивача не був зарахований в пільговому обчислені увесь період роботи у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях з 30.09.1985 по 29.09.1989, який складає повних три роки.
Відтак, за кожний повний рік роботи у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях позивачу до страхового стажу має бути додатково зараховано 6 місяців стажу з огляду на умови пільгового обчислення (1 рік роботи за 1 рік і 6 місяців).
Отже, загальний страховий стаж позивача становить 40 років 09 місяці 05 днів (34 роки 03 місяці 05 днів – фактичний стаж; 05 років 00 місяців 00 днів – за кожний повний рік роботи за Списком № 1; 01 рік 06 місяців 00 днів – додатково за три повних роки роботи за у районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях).
Сума місяців страхового стажу позивача становить 489 місяця ((40 років х 12 місяців) + 9 місяця), а коефіцієнт страхового стажу – 0,4075 (489 місяця х 1% / 100% х 12).
Стосовно позовних вимог в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача з урахуванням середньої заробітної плати по країні за 2016-2017 роки відповідно до пункту 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, суд зазначає наступне.
Згідно пункту 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV, з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
З 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що пенсію позивачу призначено з 08.05.2018.
Згідно абзацу 2 пункту 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV при призначені пенсії позивачу мала бути застосована середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки.
Відповідач вказує, що при призначенні пенсії позивача була застосована середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки, що становила 3764,40 грн, однак, такі твердження пенсійного органу є спрсотованими.
Згідно з відомостями, оприлюдненими на офіційному веб-порталі Пенсійного фонду України в мережі Інтернет (https://www.pfu.gov.ua/statystyka/pokazniki-serednoyi-zarobitnoyi-plat/arhiv-zapitannya-vidpovidi-peremishhenim-pokazniki-serednoyi-zarobitnoyi-plat/), показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який враховується для обчислення пенсії, становив у 2016 році 4482,35 грн, у 2017 році – 6273,45 грн.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що всупереч вимогам абзацу другого пункту 4-4 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону № 1058-IV при призначені пенсії позивачу відповідачем не застосована середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки.", а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи. Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Частиною 2 статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У контексті оцінки доводів апеляційної скарги апеляційний суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах “Проніна проти України” (пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не стягуються.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області – залишити без задоволення.
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі №460/5457/24 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. В. Ільчишин 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	З. М. Матковська  	
Повне судове рішення складено  12.11.25