ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2025 року 	м. Дніпро	справа № 160/10268/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача: Шальєвої В.А.,
суддів:                    Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року (суддя Неклеса О.М., повне судове рішення складено 09 червня 2025 року) в справі № 160/10268/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області (далі – ГУ ПФУ в Кіровоградській області), Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про:
визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області № 047050030314 від 26 лютого 2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи у колгоспі з червня 1979 року по жовтень 1982 року;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період навчання в ДОСААФ з 05 жовтня 1982 року по 25 березня 1983 року;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу період роботи на території Російської Федерації у загальному розмірі з 12 січня 1988 року по 31 грудня 1994 року;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу один рік роботи за один рік і шість місяців роботи з 28 січня 1991 року по 28 січня 1994 року у Мурманському морському пароплавстві у районі Крайньої Півночі згідно з трудовим договором від 28 січня 1991 року;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01 квітня 2003 року по 30 квітня 2003 року, з 01 січня 2007 року по 31 січня 2007 року, з 01 березня 2007 року по 31 березня 2007 року, з 01 грудня 2008 року по 31 грудня 2008 року, з 01 липня 2010 року по 31 грудня 2010 року;
зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію за його заявою від 19 лютого 2025 року про призначення пенсії за віком.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 047050030314 від 26.02.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи у колгоспі з червня 1979 по жовтень 1982.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період навчання в ДОСААФ з 05.10.1982 по 25.03.1983
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу період роботи на території Російської Федерації у загальному розмірі з 12.01.1988 року по 31.12.1994 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу один рік роботи за один рік і шість місяців роботи з 28.01.1991 по 28.01.1994 у Мурманському морському пароходстві у районі Крайньої Півночі згідно трудового договору від 28.01.1991 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2025 року  про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі відповідач ГУ ПФУ в Дніпропетровські області просить скасувати рішення з підстав неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апелянтом процитовано рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії, приведено норми законодавства, що регулюють питання призначення пенсії, а також зазначено про правомірність дій ГУ ПФУ в Дніпропетровській області. 
У відзиві позивач просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Справа судом розглянута без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України у зв`язку з поданням апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 19.02.2025 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Документи про призначення пенсії розглянуті Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Кіровоградській області прийнято рішення про відмову в призначенні №047050030314 від 26.02.2025 року. 
В обґрунтування відмови у призначені пенсії зазначено:
1) дата звернення до територіальних органів Пенсійного фонду України 19.02.2025 року.
2) відповідно до статті 26 Закону України “Про загальнообов`язкове пенсійне страхування” (далі - Закон) право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення 60 років за наявності страхового стажу, зокрема, в період з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. У разі відсутності страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу в період з 1 січня 2028 року по 31 грудня 2028 року - від 25 до 35 років; після досягнення віку 65 років - від 15 до 25 років.
3) вік заявника 60 років.
4) страховий стаж особи становить 21 рік 08 місяців 09 днів (з урахуванням частини 1 пункту Прикінцевих положень Закону - 27 років 02 місяці 27 днів).
5) за результатом розгляду документів, наданих до заяви, до страхового стажу не зараховано: 
- періоди роботи у колгоспі згідно трудової книжки колгоспника (Б/Н від 15.03.1982), оскільки відсутня назва установи куди було прийнято заявника та відсутній наказ та дата наказу про призначення, а наказ про звільнення не читається. В довідці від 30.12.2024 № 1012 прізвище ( ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ., ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_4 ) та наявне скорочення по батькові, що є недопустимим при підтвердженні наявного трудового стажу.
- період навчання в ДОСААФ з 05.10.1982 по 25.03.1983, оскільки в наданих свідоцтвах № НОМЕР_1 від 03.04.1983 та № 977544 від 03.04.1983 відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;
- період роботи на території російської федерації з 28.01.1991 по 31.12.1991 згідно трудового договору від 28.01.1991 № 350714, який не містить апостиля та період з 01.01.1992 по 28.01.1994, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року.
- періоди підприємницької діяльності з 01.04.2003 по 30.04.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків та відомості про систему оподаткування (в доданій квитанції від 20.03.2003 № 85 зазначено скорочено ім`я та по батькові) та з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.03.2007 по 31.03.2007, з 01.12.2008 по 31.12.2008, з 01.07.2010 по 31.12.2010, з 01.09.2022 по 31.01.2025, відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Дослідивши копію трудової книжки колгоспника №б/н, оформленої на ім`я позивача, суд першої інстанції вказав, що записи в трудовій книжці містять посилання на підставу їх внесення до трудової книжки, записи про прийняття/переведення/звільнення засвідчені підписами та скріплені відповідними печатками, у трудовій книжці містяться записи про встановлений колгоспом річний трудовий мінімум та про виконаний позивачем річний мінімум такої трудової участі.
Суд першої інстанції зауважив, що позивач не несе відповідальність за недоліки у заповненні трудової книжки, а також невідповідність ПІБ заявника у архівних довідках, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою вважати про відсутність трудового стажу позивача за спірний період, тому дійшов висновку, що недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи, щодо якої такі порушення було вчинено, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Оскільки матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірних періодів містять неправдиві або недостовірні відомості, суд першої інстанції вважав, що зазначені відповідачем недоліки не може бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означеного періоду роботи позивача до стажу роботи, що враховується у призначенні пенсії, тому орган Пенсійного фонду протиправно відмовив позивачу у зарахуванні періодів його трудової діяльності, які вказані у трудовій книжці колгоспника.
Щодо не зарахування позивачу періоду навчання в ДОСААФ з 05.10.1982 по 25.03.1983 до страхового стажу судом першої інстанції вказано, що свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 03.04.1983 року підтверджується, що позивач навчався у ДОСААФ з 05.10.1982 року по 25.03.1983 року по програмі підготовці водія транспортних засобів категорії “С”.
Згідно зі свідоцтвом серії НОМЕР_3 від 03.04.1983 року позивач навчався у ДОСААФ з 05.10.1982 року по 25.03.1983 року по програмі підготовці водія транспортних засобів категорії “В”.
Відповідно до екзаменаційної картки водія позивач пройшов навчання по програмі “В” та “С” при Царичанському РСТК ДОСААФ, отримав свідоцтва № НОМЕР_4 .
Свідоцтва містять відповідні підписи уповноважених осіб, печатки, ознаки підчисток та підробок на документах відсутні, докази визнання недостовірними відомостей у свідоцтва відповідачами суду не надано, тому суд першої інстанції вважав, що відповідачем безпідставно не взято до уваги ці свідоцтва при обрахуванні стажу роботи, необхідного для призначення пенсії, а період навчання позивача в ДОСААФ з 05.10.1982 по 25.03.1983 має бути зарахований до страхового стажу.
Щодо незарахування позивачу періодів роботи на території Російської Федерації до страхового стажу судом першої інстанції зазначено, що підставою для відмови у зарахуванні періодів роботи на території Російської Федерації з 28.01.1991 по 31.12.1991 згідно з трудовим договором від 28.01.1991 № 350714 слугувало те, що цей договір не містить апостиля та період з 01.01.1992 по 28.01.1994, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року.
Врахувавши, що позивач працював у Російській Федерації в той час, коли усі міжнародні договори були чинні, суд першої інстанції вважав, що у відповідача не було підстав не зараховувати стаж роботи позивача на території Російської Федерації.
Також судом першої інстанції враховано, що відповідно до трудового договору від 28.01.1991 року (таб. № 3507/4) позивач працював на судах Мурманського морського пароходства з 28.01.1991 року по 28.01.1994 року, тому вважав, що увесь офіційно набутий трудовий стаж позивача на території РФ підлягає зарахуванню до страхового стажу.
Щодо не зарахування до стажу позивача періодів підприємницької діяльності з 01.04.2003 по 30.04.2003 через відсутність інформації про сплату страхових внесків та відомостей про систему оподаткування (в доданій квитанції від 20.03.2003 № 85 зазначено скорочено ім`я та по батькові) та з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.03.2007 по 31.03.2007, з 01.12.2008 по 31.12.2008, з 01.07.2010 по 31.12.2010, з 01.09.2022 по 31.01.2025 через відсутність інформації про сплату страхових внесків судом першої інстанції зазначено, що відповідно до довідки ОК-5 встановлено, що за періоди з 01.04.2003 по 30.04.2003, 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.03.2007 по 31.03.2007, з 01.12.2008 по 31.12.2008, з 01.07.2010 по 31.12.2010, з 01.09.2022 по 31.01.2025 відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Разом з тим, судом першої інстанції зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази того, що ГУ ПФУ в Кіровоградській області при розгляді заяви позивача вчиняв дії щодо з`ясування дійсної сплати ОСОБА_1 страхових внесків, тому дійшов висновку про передчасність висновку про відсутність інформації про сплату страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов до висновку про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області № 047050030314 від 26.02.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 .
Також суд першої інстанції дійшов висновку, що порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоду роботи у колгоспі з червня 1979 по жовтень 1982; періоду навчання в ДОСААФ з 05.10.1982 по 25.03.1983; періоду роботи на території Російської Федерації у загальному розмірі з 12.01.1988 року по 31.12.1994 року; один рік роботи за один рік і шість місяців роботи з 28.01.1991 по 28.01.1994 у Мурманському морському пароходстві у районі Крайньої Півночі згідно з трудовим договором від 28.01.1991 року.
Суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги щодо зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати до страхового стажу періоди здійснення підприємницької діяльності з 01.04.2003 по 30.04.2003, та з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.03.2007 по 31.03.2007, з 01.12.2008 по 31.12.2008, з 01.07.2010 по 31.12.2010 є передчасними.
Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначити та виплачувати пенсію позивачу за його заявою від 19.02.2025 року про призначення пенсії за віком, зазначивши, що суд не може підміняти пенсійний орган, уповноважений на виконання функцій з розрахунку та призначення пенсій громадянам, та на свій розсуд розраховувати пільговий та страховий стаж позивача, а порушені права позивача слід відновити шляхом зобов`язання повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 19.02.2025 року? ?про призначення пенсії за віком, з урахуванням висновків суду у даній справі та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства України.
Також суд першої інстанції вважав, що належним органом Пенсійного фонду, яким має зарахувати періоди роботи позивачу та повторно розглянути заяву про призначення пенсії є ГУ ПФУ в Дніпропетровській області.
Здійснюючи апеляційний перегляд справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд визнає приведені висновки обґрунтованими, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 19 лютого 2025 року звернувся до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Рішенням ГУ ПФУ в Кіровоградській області, яким заява позивача розглянута за принципом екстериторіальності, №047050030314 від 26 лютого 2025 року відмовлену у призначенні пенсії за віком з підстав відсутності необхідного страхового стажу. 
У рішенні зазначено, що страховий стаж ОСОБА_1 становить 21 рік 08 місяців 09 днів (з урахуванням частини 1 пункту 3-1 Прикінцевих положень Закону - 27 років 02 місяці 27 днів).
До страхового стажу не зараховано: 
- періоди роботи у колгоспі згідно з трудовою книжкою колгоспника (Б/Н від 15.03.1982), оскільки відсутня назва установи, куди прийнято заявника, відсутній наказ та дата наказу про призначення, а наказ про звільнення не читається. В довідці від 30.12.2024 № 1012 прізвище ( ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ., ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_4 ) та наявне скорочення по батькові, що є недопустимим при підтвердженні наявного трудового стажу;
- період навчання в ДОСААФ з 05.10.1982 по 25.03.1983, оскільки в наданих свідоцтвах № 977512 від 03.04.1983 та № 977544 від 03.04.1983 відсутня інформація про присвоєння кваліфікації;
- період роботи на території Російської Федерації з 28.01.1991 по 31.12.1991 згідно з трудовим договором від 28.01.1991 № 350714, який не містить апостиля, та період з 01.01.1992 по 28.01.1994, оскільки до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року.
- періоди підприємницької діяльності з 01.04.2003 по 30.04.2003, оскільки відсутня інформація про сплату страхових внесків та відомості про систему оподаткування (в доданій квитанції від 20.03.2003 № 85 зазначено скорочено ім`я та по батькові) та з 01.01.2007 по 31.01.2007, з 01.03.2007 по 31.03.2007, з 01.12.2008 по 31.12.2008, з 01.07.2010 по 31.12.2010, з 01.09.2022 по 31.01.2025 відсутня інформація про сплату страхових внесків.
Спірним в цій справі, з урахуванням меж апеляційного оскарження, є правомірність незарахування до страхового стажу позивача періоду роботі у колгоспі, періоду навчання в ДОСААФ, періоду роботи в Російській Федерації.
Вирішуючи спірні правовідносини, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України закріплено право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 12 Європейської соціальної хартії (переглянутої) 1996 року держава зобов`язана підтримувати функціонування системи соціального забезпечення, її задовільний рівень, докладати зусиль для її поступового посилення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
Частинами першою та другою статті 26 Закону №1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років. 
За визначенням, наведеним у статті  1 Закону № 1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала державному соціальному страхуванню, якою або за яку сплачувався збір на обов`язкове державне пенсійне страхування згідно із законодавством, що діяло раніше, та/або підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню згідно із цим Законом і за який сплачено страхові внески.
За змістом частини першої статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-ХІІ (далі - Закон № 1788-ХІІ) встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Постановою Ради Міністрів СРСР № 310 від 21 квітня 1975 року «Про трудові книжки колгоспників» (далі - постанова №310) встановлено, що трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспу (пункт 2).
До трудової книжки колгоспника вносяться: відомості про колгоспника: прізвище, ім`я, по батькові, дата народження, освіта, професія, спеціальність; відомості про членство в колгоспі: прийом до членів колгоспу, припинення членства у колгоспі; відомості про роботу: призначення на роботу, переведення на іншу роботу, припинення роботи; відомості про трудову участь: прийнятий у колгоспі річний мінімум трудової участі у громадському господарстві, його виконання; відомості про нагородження та заохочення: нагородження орденами та медалями, присвоєння почесних звань, нагородження та заохочення за успіхи в роботі, передбачені статутом та правилами внутрішнього розпорядку колгоспу, інші заохочення відповідно до чинного законодавства; відомості про відкриття, на які видано дипломи, про використані винаходи та раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди (пункт 5 постанови №310).
Пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, (далі – Інструкція №58) встановлено, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції № 58 трудові книжки раніше встановленого зразка обміну не підлягають.
За змістом пункту 2.4 Інструкції № 58 усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
За положеннями пункту 2.6 Інструкції № 58 у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Пунктом 2.6 Інструкції № 58 передбачено, що якщо підприємство, яке зробило неправильний або неточний запис, ліквідоване, відповідний запис робиться правонаступником і засвідчується печаткою, а в разі його відсутності - вищестоящою організацією, якій було підпорядковане підприємство, а в разі його відсутності - облархівом, держархівом м. Києва, держархівом м. Севастополя і держархівом при Раді Міністрів Криму.
Відповідно до пункту 4.1 Інструкції № 58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
До 29 липня 1993 року діяла Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах та організаціях, затверджена наказом Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань від 20 червня 1974 року № 162, якою встановлені аналогічні вимоги до порядку заповнення трудових книжок.
Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Відтак, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на роботодавця.
Підставою, за якою ГУ ПФУ в Кіровоградській області не зараховані періоди роботи позивача у колгоспі згідно з трудовою книжкою колгоспника без номеру від 15 березня 1982 року, у рішенні про відмову у призначенні пенсії зазначено відсутність назви установи, куди прийнято заявника, відсутність наказу та дати наказу про призначення, наказ про звільнення не читається.
Також у рішенні вказано, що у довідці від 30.12.2024 № 1012 прізвище ( ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ., ОСОБА_2 ) не відповідає паспортним даним ( ОСОБА_4 ) та наявне скорочення по батькові, що є недопустимим при підтвердженні наявного трудового стажу.
За правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постановах від 24 травня 2018 року у справі №490/12392/16-а, від 04 вересня 2018 року у справі № 423/1881/17, певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Отже, якщо й трудова книжка позивача має певні недоліки, то у будь-якому випадку право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки, а на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Неточність в записах в трудовій книжці та інших документах не може бути підставою для виключення певних періодів роботи з трудового стажу, що дає особі право на призначення пенсії, оскільки працівник не повинен відповідати за правильність та повноту оформлення та належний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства.
Відтак, суд погоджує висновок суду першої інстанції, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Доводи відповідача зводяться до відсутності підстав для зарахування періодів роботи, зазначених у трудовій книжці колгоспника, та спростовані приведеними вище висновками суду.
Наступним спірним питанням є зарахування до страхового стажу періоду навчання позивача в ДОСААФ з 05 жовтня 1982 року по 25 березня 1983 року.
Свідоцтвом серії НОМЕР_2 від 03.04.1983 року підтверджується, що позивач навчався у ДОСААФ з 05 жовтня 1982 року по 25 березня 1983 року по програмі підготовці водія транспортних засобів категорії «С».
Свідоцтвом серії НОМЕР_3 від 03 квітня 1983 року підтверджується, що позивач навчався у ДОСААФ з 05 жовтня 1982 року по 25 березня 1983 року по програмі підготовці водія транспортних засобів категорії «В».
Екзаменаційною карткою водія доводиться, що позивач пройшов навчання по програмі «В» та «С» при Царичанському РСТК ДОСААФ, отримав свідоцтва № НОМЕР_4 .
Закон №1058-IV набрав чинності з 01 січня 2004 року.
Тобто трудова та інша прирівняна до неї діяльність за період до 01 січня 2004 року повинна враховуватися до стажу роботи для призначення пенсії відповідно до законодавства, яке діяло до 01 січня 2004 року.
На момент навчання позивача правовідносини у сфері освіти регулювалися Законом Української Радянської Соціалістичної Республіки «Про народну освіту» від 28 червня 1974 року № 2778-VIII (далі - Закон № 2778-VIII).
Відповідно до частини першої статті 47 Закону № 2778-VIII для молоді, яка поступає на виробництво після закінчення загальноосвітньої школи, і для осіб, що працюють у народному господарстві і бажають здобути нову професію або підвищити кваліфікацію, організуються вечірні (змінні) професійно-технічні училища, а також курси, навчально-курсові комбінати та інші форми підготовки і підвищення кваліфікації безпосередньо на виробництві.
За положеннями частини четвертої статті 48 Закону №2778-VIII особам, які пройшли навчання з нової професії або підвищили кваліфікацію безпосередньо на виробництві і успішно склали кваліфікаційний екзамен, видається свідоцтво єдиної форми про здобуту спеціальність і присвоєний розряд, клас, категорію.
Підпунктом «и» пункту 109 Порядку № 590 визначено, що крім роботи в якості робітника або службовця в загальний стаж роботи зараховується також навчання у вищих навчальних закладах, середніх спеціальних закладах (технікумах, педагогічних та медичних училищах і т. д.), партійних школах, совпартшколах, школах профрухів, на робфаках, перебування в аспірантурі, докторантурі та клінічній ординатурі. 
Єдиною підставою не зарахування періоду навчання на курсах ДОСААФ є відсутність у свідоцтвах № 977512 від 03.04.1983 та № 977544 від 03.04.1983 інформації про присвоєння кваліфікації, проте ця обставина не може бути підставою для незарахування цього періоду навчання, адже сам факт видачі свідоцтв вказує на закінчення повного курсу навчання.
Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про протиправність незарахування цього періоду до страхового стажу позивача.
Щодо питання зарахування до страхового стажу періоду роботи на території Російської Федерації з 28.01.1991 року по 31.12.1991 року згідно з трудовим договором від 28.01.1991 року № 350714 та періоду з 01.01.1992 року по 28.01.1994 року суд зазначає наступне.
Підставою для відмови у зарахуванні періоду роботи на території Російської Федерації з 28.01.1991 року по 31.12.1991 року згідно з трудовим договором від 28.01.1991 року № 350714 є відсутність апостиля, підставою незарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.01.1992 року по 28.01.1994 року є те, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи (служби) по 31 грудня 1991 року.
Частиною першою статті 4 Закону № 1058-IV передбачено, що законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно зі статтею 17 Закону України «Про міжнародні договори України» від 29 червня 2004 року № 1906-IV укладені й належним чином ратифіковані міжнародні договори України є невід`ємною частиною національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, укладання якого відбулось у формі закону, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені законодавством України, то застосовуються правила міжнародного договору України.
13 березня 1992 року в місті Москва підписано Азербайджаном, Російською Федерацією, Білоруссю, Таджикистаном, Вірменією, Туркменістаном, Казахстаном, Узбекистаном, Киргизстаном, Україною та Молдовою Угоду про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, яка базується на територіальному принципі.
Статтею 1 Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року (далі – Угода від 13 березня 1992 року) визначено, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 5 Угоди від 13 березня 1992 року встановлено, що вона розповсюджує свою дію на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені чи будуть установлені законодавством держави-учасниць угод.
Згідно зі статтею 6 Угоди від 13 березня 1992 року призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди здійснюється за місцем проживання. Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільговій основі і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, отриманий на території будь-якої із цих країн, а також на територіях колишнього СРСР за час до вступу в силу даної Угоди (пункти 1, 2 статті 6).
Обчислення пенсій проводиться з заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу. У разі, якщо в державах-учасницях Угоди введена національна валюта, розмір заробітку (доходу) визначається виходячи з офіційно встановленого курсу на момент призначення пенсії (пункт 3 статті 6 вказаної Угоди).
Крім того, відповідно до положень Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн, від 14 січня 1993 року (далі – Угода від 14 січня 1993 року), а саме статті 6, працівники Сторони виїзду, які працюють на території Сторони працевлаштування, користуються правами та виконують обов`язки, що встановлені трудовим законодавством Сторони працевлаштування (включаючи питання трудових відносин, колективних договорів, оплати праці, режиму робочого часу та часу відпочинку, охорони та умов праці та інші). Трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво та інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Статтею 7 Угоди від 14 січня 1993 року встановлено, що питання пенсійного забезпечення регулюються Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року та двосторонніми угодами в цій галузі.
Статтею 11 цієї ж Угоди встановлено, що необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав - учасниць Співдружності без легалізації.
Відповідно до частини третьої статті 6 Угоди про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудящих-мігрантів від 15 квітня 1994 року, ратифікованої Законом України № 290/95-ВР від 11 липня 1995 року, працівники користуються правами і виконують обов`язки, встановлені трудовим законодавством сторони працевлаштування.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав N 01-1/2-07 від 26 березня 2008 року визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13 березня 1992 року встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Отже, наведенні положення Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, гарантуючи захист прав громадян у сфері пенсійного забезпечення, стосуються призначення пенсії та передбачають, що пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, та заробіток (дохід) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу, враховуються лише при призначенні пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 14 листопада 2019 року у справі №676/6166/16-а, від 16 квітня 2020 року у справі №555/2250/16-а від 17 червня 2020 року у справі №646/1911/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 291/99/17 та від 06 липня 2020 року у справі № 345/9/17.
Згідно з частиною першою статті 40 Закону № 1058-IV для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами або в разі, якщо страховий стаж починаючи з 1 липня 2000 року становить менше 60 місяців, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 листопада 2022 року № 1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
23 грудня 2022 року набрав чинності Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року № 2783-IX, яким Україна вийшла з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР, та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР. 
Разом з тим, не зарахований відповідачем до страхового стажу період роботи в Російській Федерації відноситься до періоду, коли приведені вище угоди були чинними для України, тому зазначені періоди мають бути зараховані до страхового стажу позивача.
Крім того, спірні періоди роботи позивача в Російській Федерації підтверджуються записами трудової книжки, трудовий договором, тому мають бути зараховані до страхового стажу. 
Суд звертає увагу, що відсутність у відповідачів можливості здійснити перевірку відомостей про сплату страхових внесків на підприємствах, які знаходяться на території Російської Федерації, не може бути підставою для відмови позивачу у реалізації його права на пенсійне забезпечення з урахуванням страхового стажу, набутого в іншій державі.
Соціальний захист державою осіб, які мають право на забезпечення у випадку повної, часткової, тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом, охоплює комплекс заходів, які здійснює держава в межах її соціально-економічних можливостей.
Позивач як громадянин України за умови підтвердження трудового стажу наділений правом на відповідний соціальний захист з боку держави, яка в особі своїх органів не може відмовляти у його наданні з формальних (надуманих) підстав, що узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постановах від 28 серпня 2018 року у справі № 175/4336/16-а, від 25 вересня 2018 року у справі № 242/65/17 та від 27 лютого 2019 року у справі № 423/3544/16-а.
Також суд визнає необґрунтованими доводи апелянта про відсутність підстав для врахування періодів трудової діяльності в Російській Федерації з 28.01.1991 року по 31.12.1991 року згідно з трудовим договором від 28.01.1991 року № 350714, оскільки цей договір не містить апостиля, адже Конвенція про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року та Протокол до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, які вимагали засвідчення апостилем документів, не стосуються питання пенсійного забезпечення.
Стосовно періоду роботи позивача у Мурманському морському пароплавстві з  01.01.1992 року по 28.01.1994 року суд зазначає таке.
Позивачем заявлені позовні вимоги про зарахування до страхового стажу один рік роботи за один рік і шість місяців роботи з 28 січня 1991 року по 28 січня 1994 року у Мурманському морському пароплавстві у районі Крайньої Півночі згідно з трудовим договором від 28 січня 1991 року.
Суд першої інстанції задовольнив ці позовні вимоги, проте не надав правового обґрунтування саме наявності підстав для зарахування цього періоду роботи у кратному співвідношення як роботам в умовах Крайньої Півночі.
Проте апелянтом також не приведено жодного доводу стосовно помилковості чи необґрунтованості вирішення справи судом першої інстанції в цій частині. 
Крім того, апелянт, зазначивши, що рішення про відмову у призначенні позивачу пенсії прийнято ГУ ПФУ в Кіровоградській області за принципом екстериторіальності, не привів доводів щодо неправильності зобов`язання саме ГУ ПФУ в Дніпропетровській області зарахувати певні періоди до страхового стажу позивача та повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком.
Враховуючи межі апеляційного перегляду, установлені статтею 308 КАС України, судом не надається оцінка висновкам суду першої інстанції про необхідність зарахування періоду роботи з 28 січня 1991 року по 28 січня 1994 року у Мурманському морському пароплавстві у районі Крайньої Півночі згідно з трудовим договором від 28 січня 1991 року із розрахунку один рік за півтора року, а також в частині покладання на ГУ ПФУ в Дніпропетровській області обов`язку із зарахування періодів до страхового стажу та повторного розгляду заяви позивача.
Позивачем не оскаржене рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, тому судом також не надається оцінка рішенню суду в такій частині.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Оскільки предметом позову в цій справі є дії (рішення) суб`єкта владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, тобто ця справа є справою незначної складності у розумінні п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України не підлягає оскарженню в касаційному порядку, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 8, 9, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в справі № 160/10268/25 залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09 червня 2025 року в справі № 160/10268/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати ухвалення 30 вересня 2025 року та відповідно п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Повне судове рішення складено 30 вересня 2025 року.
   
    Суддя-доповідач                                                                      В.А. Шальєва 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов