Дата документу 04.11.2025 Справа № 322/2040/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ЄУН 322/2040/24                                                        Головуючий у І інстанції: Губанов Р.О.
Провадження № 22-ц/807/1774/25                 Суддя-доповідач: Поляков О.З.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
04 листопада 2025 року         м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:
Головуючого:         Полякова О.З.,
суддів: Гончар М.С.,
Кухаря С.В.,
Секретар: Остащенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької областівід 07 липня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2024 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки. 
В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,1567 га, кадастровий номер: 2323655100:13:007:0020.
10 серпня 2010 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, що зареєстрований 13 вересня 2010 року у встановленому законом порядку, предметом якого є земельна ділянка, що знаходиться на території Новомиколаївської сільської ради Запорізького району Запорізької області, загальною площею 5,1567 га, кадастровий номер: 2323655100:13:007:0020, що належить орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 933316, виданого 15.03.2010.
Пунктом 8 Договору передбачено, що строк його дії складає 20 років.
За умовами п. 9-13 Договору відповідач зобов`язався сплачувати за кожен рік користування земельною ділянкою, у період з 1 жовтня до 31 грудня кожного поточного року орендну плату у розмірі 2271 грн.
П. 13 Договору передбачено перегляд орендної плати 1 раз на рік у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у т.ч. внаслідок інфляції, погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджене документами, в інших випадках, передбачених законом. 
Цим пунктом не передбачалося укладення додаткової угоди до Договору внаслідок перегляду орендної плати з ним, тому, за твердженням позивача, практично кожного року орендна плата повинна була підвищуватися та виплачуватися йому.
Починаючи з 2011 року, до 2021 року позивач отримав від відповідача орендну плату в сумі 26000 грн.
У 2022 ропі орендна плата позивачу виплачена не була, у зв`язку з чим він звернувся до відповідача для з`ясування причин невиплати орендної плати. Відповідач повідомив його, що розрахується найближчим часом.
Однак, відповідач не провів розрахунок з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим, 02.09.2024 він вручив ОСОБА_1 письмову заяву-вимогу про розірвання договору оренди землі від 10.08.2010 та повернення земельної ділянки з додатковою угодою про дострокове розірвання договору оренди землі. На що, той повідомив, що земельна ділянка вже не належить позивачу, оскільки договір оренди укладений на 49 років і запропонував з`явитися до нотаріуса для підписання договору купівлі-продажу.
На вимогу позивача, йому була видана копія договору оренди земельної ділянки, в якій дійсно зазначений строк договору оренди 49 років, право оренди земельної ділянки відповідача також зареєстровано на 49 років.
Однак, ОСОБА_2 наголошував, що не укладав Договору оренди земельної ділянки від 10.08.2010 на 49 років. На його думку, відповідач змінив одну сторінку Договору, оскільки для нього було цілком можливо та економічно вигідно збільшити строк договору оренди землі.
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_2 просив суд розірвати договір оренди землі від 10 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, яка знаходиться на території Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, загальною площею 5,1567 га, кадастровий номер 2323655100:13:007:0020, що належить орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 933316 виданий 15.03.2010, зареєстрований в Новомиколаївському районному відділі Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 13 вересня 2010 року за № 04102740006.
Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 липня 2025 року позов задоволено.
Розірвано договір оренди землі від 10 серпня 2010 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 щодо земельної ділянки, яка знаходиться на території Новомиколаївської селищної ради Запорізького району Запорізької області, загальною площею 5,1567 га, кадастровий номер 2323655100:13:007:0020, що належить орендодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 933316 виданий 15.03.2010, зареєстрований в Новомиколаївському районному відділі Запорізької регіональної філії державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» 13 вересня 2010 року за № 04102740006.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 1211,20 грн.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування матеріального права, просить скасувати рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 07 липня 2025 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою. Зміст наданої позивачем розписки свідчить про те, що позивач погодився на отримання орендної плати за майбутні періоди до закінчення строку дії договору згідно з укладеним договором оренди землі, а орендар сплатив таку суму, отже, у орендаря відсутня заборгованість перед орендодавцем зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою.
У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Кари Ю.М. заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, оскаржуване рішення – без змін.
У судовому засіданні представники ОСОБА_1 : адвокат Ханіна Ю.В. та адвокат Крант В.М. наполягали на задоволенні апеляційної скарги, скасуванні оскаржуваного рішення та відмові в задоволенні позову.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Кара Ю.М. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення просила залишити без змін.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з огляду на таке.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваних судових рішень визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає. 
Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. 
Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту отримання позивачем від відповідача 26000 грн в якості орендної плати за 11,45 років оренди. Оскільки з моменту укладення Договору і до звернення з позовною заявою до суду минуло 14,25 роки, відповідач не сплачував орендної плати за 2,8 років, що є систематичною несплатою.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок помилковим.
Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 5,1567 га, кадастровий номер: 2323655100:13:007:0020, яка розташована на території Новомиколаївської селищної ради Запорізького району (колишнього Новомиколаївського району) Запорізької області, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯК №933316, виданим Новомиколаївською районною державною адміністрацією Запорізької області, зареєстрованим 15.03.2010 в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та на право постійного користування землею, договору оренди землі, а також Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (інформаційна довідка №395018159, далі Інформаційна довідка).
10 серпня 2010 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 укладено Договір оренди землі (Договір), зареєстрований в ЗРФ ДП Центр ДЗК 13 вересня 2010 року за №041027400061.
За умовами Договору, позивач передав належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 2323655100:13:007:0020 відповідачу у строкове платне користування строком на 49 років.
Відповідно до п.п. 9 - 11 орендна плата вноситься орендарем в грошовій формі в розмірі 3% від нормативної вартості, що становить 2271,74 грн. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється без урахування індексів інфляції. Орендна плата вноситься у такі строки: один раз на рік кожного року з 01 жовтня до 31 грудня, за письмовою заявою орендодавця. Орендна плата може вноситися авансом за декілька років дії цього Договору.
Пунктом 13 Договору передбачено перегляд орендної плати 1 раз на рік у разі: - зміни умов господарювання, передбачених Договором; - зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; - погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; - в інших випадках передбачених законом.
Згідно з розпискою від 18 серпня 2010 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 наперед усю суму орендної плати за договором оренди належної йому земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК №933316, оригінал якої було досліджено судом першої інстанції під час розгляду справи, а копія долучена до матеріалів справи (а.с. 36). Крім того, розписка містить застереження, що в подальшому ОСОБА_2 не має і не матиме претензій з приводу виплати орендної плати до закінчення строку дії Договору.
ОСОБА_1 є засновником і кінцевим бенефіціарним власником ФГ «Терра Плюс», що підтверджується інформацією з відкритих даних.
12 січня 2011 року між ОСОБА_1 і ФГ «Терра Плюс» в особі голови - ОСОБА_1 , укладено Договір суборенди землі (Договір Суборенди), зареєстрований у відділі Держкомзему у Новомиколаївському районі Запорізької області 22 грудня 2011 року за №232360004600729, щоо підтверджується копією Договору Суборенди.
Відповідно до п.п.8 - 11 Договору Суборенди строк його дії становить 20 (двадцять) років. Орендна плата вноситься суборендарем в грошовій формі в розмірі 3% від нормативної вартості, що становить 2271,74 гри; без урахування індексів інфляції, один раз на рік, за письмовою заявою орендодавця і може вноситися авансом за декілька років дії Договору.
Пунктом 13 Договору передбачено перегляд орендної плати 1 раз на рік у разі: - зміни умов господарювання, передбачених Договором; - зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; - погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини суборендаря, що підтверджено документами; - в інших випадках, передбачених законом.
У період 2012-2023 р.р. ФГ «Терра Плюс» нараховувало і сплачувало податки за отримання ОСОБА_2 доходів за кодом 106: надання майна в лізінг (2012-2019 р.р.); надання земельної частки (паю) в лізінг, оренду, суборенду (2020 - 2022 р.р.), за кодом 195 - надання зем. ділянки с/г призначення, майнового паю в лізінг, оренду, суборенду, емфітевзис (2023 р), що підтверджується відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про джерела\суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору.
Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 не обґрунтовував своїх вимог тим, що отримана ним сума коштів не покриває сукупного розміру орендної плати за договором, позовна заява не містить відповідних розрахунків.
Однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність, згідно з якою суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Однак, матеріали справи не містять жодних доказів отримання позивачем грошових коштів в розмірі саме 26000 грн. Сам позивач вказував на те, що суми він точно не пам`ятає.
Тому висновок суду про те, що саме вказана сума(26000 грн) є орендною платою «за 11,45 років оренди», а також про те, що відповідач не сплачував орендної плати за «2,8 років, що є систематичною несплатою» є помилковим та виходить за межі позовних вимог.
Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).
Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.
У справі, що переглядається предметом спору є вимоги про розірвання договору оренди землі. Договірні відносини між сторонами не оспорюються.
Правовідносини, пов`язані з набуттям права оренди на земельні ділянки, укладенням договорів оренди землі та їх реєстрацією регулювалися ЗК України, Законом України «Про оренду землі», Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Відповідно до частини першої статті 152 та частини першої статті 153 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.
Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог та умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно із частинами першою та другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.
Згідно із статтями 21, 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю  - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Орендна плата може справлятися у грошовій, натуральній та відробітковій (надання послуг орендодавцю) формах. Сторони можуть передбачити в договорі оренди поєднання різних форм орендної плати. Орендна плата за земельні частки (паї) встановлюється, як правило, у грошовій формі. За добровільним рішенням власника земельної частки (паю) орендна плата за земельні частки (паї) може встановлюватися у натуральній формі. Внесення орендної плати оформлюється письмово, за винятком перерахування коштів через фінансові установи.
Частиною першою статті 32 Закону України «Про оренду землі» визначено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
Відповідно до пункту «д» частини першої статті 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 06 березня 2019 року в справі № 183/262/17 дійшов висновку, що частинами першою і другою статті 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18).
Аналіз вказаних норм права дає підстави для висновку, що підставою для розірвання договору оренди землі є саме систематична несплата орендної плати. Зазначені положення закону вимагають систематичної (два та більше випадки) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання договору оренди.
Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 травня 2023 року у справі № 542/51/22.
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі статтею 531 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок достроково, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Чинне законодавство про оренду землі не містить заборони сплати орендної плати за майбутні періоди користування земельною ділянкою.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 20 листопада 2019 року у справі № 704/236/17, від 22 червня 2021 року у справі № 364/546/19 та від 24  травня 2023 року у справі № 542/51/22.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, дослідивши подані сторонами докази, перевіривши фактичні обставини, що мають значення для справи, колегія суддів доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.
Так, матеріалами справи підтверджено, що сторони дійшли згоди, зокрема, про те, що орендна плата за користування земельною ділянкою може вноситися авансом за декілька років дії цього Договору (п. 11 Договору, а.с. 4).
ОСОБА_2 не заперечував написання розписки від 18 серпня 2010 року, відповідно до якої він отримав від ОСОБА_1 наперед усю суму орендної плати за договором оренди належної йому земельної ділянки на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 933316. Розписка містить застереження, що в подальшому ОСОБА_2 не має і не матиме претензій з приводу виплати орендної плати до закінчення строку дії Договору.
Зазначені обставини свідчать про відсутність у відповідача зобов`язань перед позивачем за Договором оренди землі від 10.08.2010.
Крім того, матеріали справи містять копію заяви ОСОБА_2 , адресовану ОСОБА_1 , про розірвання договору оренди землі та повернення земельної ділянки у користування власника від 02.09.2024, в якій відсутня вимога про сплату заборгованості, а також її розмір та період виникнення. Жодних доказів звернення позивача до відповідача з вимогою про сплату заборгованості за Договором матеріали справи не містять.
З огляду на вищевикладене, оскільки в цій справі не встановлено систематичної несплати орендної плати, відсутні підстави для задоволення позову у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю. 
Крім того, апеляційний суд зауважує, що до участі у розгляді цієї справи не залучено ФГ «Терра Плюс», яке за Договором суборенди землі є дійсним користувачем земельної ділянки площею 5,1567 га, кадастровий номер: 2323655100:13:007:0020, належній позивачу, що свідчить про неналежний суб`єктний склад сторін у справі, що є окремою підставою для відмови в позові. 
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим на підставі ч. 1 ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , скасувати рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької областівід 07 липня 2025 року та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову.
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –задовольнити.
Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької областівід 07 липня 2025 року – скасувати. Ухвалити нову постанову, якою:
«У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору оренди земельної ділянки – відмовити.»
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 13 листопада 2025 року.

Головуючий:

Судді: