КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/15334/2025
Справа № 753/7267/25
 
П О С Т А Н О В А

 
Іменем       України
 
06 жовтня 2025 року                                                                                      
м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Кашперської Т.Ц. (суддя - доповідач),  Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Заставенко М.О. в м. Київ 10 червня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Дарницького відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа ОСОБА_2 про підтвердження права власності, зобов`язання вчинити дії,
 
в с т а н о в и в :
                        
У березні 2025 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила підтвердити право власності спадкоємиці ОСОБА_1 на нерухоме майно померлого ОСОБА_2 , зобов`язати Дарницький відділ державної виконавчої служби у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) зняти арешт від 19 грудня 2016 року 21:35:54 за індексним номером 33024953 ОСОБА_3 , Дарницький РВ ДВС ГТУЮ у м. Київ зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна щодо суб`єкта обтяження - особи, майно/права якої обтяжуються, ОСОБА_2 , видавник Дарницький РВ ДВС ГТУЮ у м. Київ, накладений на майно (кошти) боржника, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії в зв`язку із з закінченням виконавчого провадження.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року позовну заяву  повернуто заявнику.
 
Позивач ОСОБА_1 не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження.
В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що позовна заява відповідає вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, в тому числі визначено коло осіб - сторін у справі (позивач, відповідач, третя особа), позовні вимоги враховують не тільки норми цивільного процесуального законодавства, а й практику Верховного Суду зі схожих питань, усі наявні в неї докази та про існування яких їй відомо, нею було надано до суду першої інстанції, в тому числі додатково витребувані; питання, висвітлені судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, засвідчують факт неознайомлення суду з наданими нею документами, обґрунтуваннями та поясненнями (щодо спадкового майна, права на яке ніким не оспорюються, але яке не може бути належним чином оформлене внаслідок арешту, і в цьому полягає порушення її прав - у неможливості здійснити відповідні реєстраційні процедури та оформити відповідні документи); суд першої інстанції направив оскаржувану ухвалу та відповідні документи не за її адресою, попри те, що у власних поясненнях на попередню ухвалу суду першої інстанції вона щонайменше двічі акцентувала на цьому питанні.
Посилалася на постанову Верховного Суду від 10 серпня 2022 року в справі № 712/9540/21, у якій наведено правові висновки щодо відмови у відкритті провадження з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Вказувала, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості судового рішення.
Наводила критерії мотивованого судового рішення, які застосовуються в практиці ЄСПЛ і визначені Верховним Судом у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2023 року в провадженні № 11-104сап21, положення п. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
 
Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
У відповідності до ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Ухвала суду першої інстанції щодо повернення заяви позивачеві (заявникові) віднесена до п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Ухвала суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам закону, виходячи з наступного.
 
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, просила підтвердити право власності спадкоємиці ОСОБА_1 на нерухоме майно померлого ОСОБА_2 , зобов`язати Дарницький ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) зняти арешт від 19 грудня 2016 року 21:35:54 за індексним номером 33024953 ОСОБА_3 , Дарницький РВ ДВС ГТУЮ у м. Київ зареєстровано обтяження - арешт нерухомого майна щодо суб`єкта обтяження - особи, майно/права якої обтяжуються, ОСОБА_2 , видавник Дарницький РВ ДВС ГТУЮ у м. Київ, накладений на майно (кошти) боржника, скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також провести інші необхідні дії в зв`язку із з закінченням виконавчого провадження.
Позов мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_2 , після чого нею було вжито заходи, спрямовані на отримання спадщини. 13 липня 2022 року листом № 1047/02-14 нотаріус повідомила її, що 19 грудня 2016 року Дарницьким РВ ДВС у м. Києві накладено арешт на усе нерухоме майно померлого ОСОБА_2 , тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно нею з`ясовано, що все нерухоме майно в межах суми боргу ОСОБА_2 обтяжено арештом. 
Вона неодноразово зверталася до Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) із заявами, у яких просила закінчити виконавче провадження та винести відповідну постанову, з підстав, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», у якій зазначити про зняття арешту з майна, надіслати виконавчий документ разом з постановою про закінчення виконавчого провадження до суду або іншого органу, який його видав, зняти арешт нерухомого майна щодо ОСОБА_2 , скасувати інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, провести інші необхідні дії у зв`язку із  закінченням виконавчого провадження, вчинити дії щодо реєстрації припинення обтяження майна.
Зазначала, що вжиті нею заходи виявилися безрезультатними, згідно інформації з державного реєстру, все нерухоме майно в межах суми боргу ОСОБА_2 обтяжено до теперішнього часу арештом.
Вказувала, що внаслідок протиправного та безпідставного арешту нерухомого майна ОСОБА_2 порушено її права та охоронювані законом інтереси щодо отримання свідоцтва про право на спадщину.
 
Згідно переліку додатків до позовної заяви, ОСОБА_1 надано копію свідоцтва про шлюб, укладений зі ОСОБА_2 , копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, копію листа державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиної О.В. від 13 липня 2022 року на адресу ОСОБА_4 про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлого до погашення заборгованості та зняття арешту, накладеного 19 грудня 2016 року Дарницьким РВ ДВС у м. Києві, копію Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого 19 грудня 2016 року державним реєстратором Валявським О.А., Дарницький РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві постановою 679/2, серія та номер НОМЕР_1, виданий 07 квітня 2016 року, прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, а саме арешт нерухомого майна на все нерухоме майно ОСОБА_2 в межах суми боргу; копію листа Дарницького РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 04 квітня 2019 року на адресу ОСОБА_4 щодо відсутності підстав для зняття арешту з майна, належного померлому ОСОБА_2 ; копію заяви ОСОБА_1 до Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 25 листопада 2024 року про закінчення виконавчого провадження; копію листа Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) від 05 грудня 2024 року на адресу ОСОБА_1 , яким повідомлено, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження ВП НОМЕР_1 у період з 05 квітня 2016 року по 06 жовтня 2017 року на примусове виконання виконавчого листа № 755/23552/2014-ц, виданого 20 жовтня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення боргу в розмірі 28575,86 грн. зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк», 06 жовтня 2017 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, і станом на даний час відсутні підстави для відновлення виконавчого провадження.
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року позовну заяву залишено без руху, з наданням строку п`ять днів для усунення недоліків позовної заяви. Залишаючи без руху позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що вимоги позивача, а саме підтвердити її право власності на нерухоме майно померлого ОСОБА_2 не відповідають вимогам закону, оскільки є неточним та не конкретизованими. У позовній заяві не зазначено, на яке саме нерухоме майно позивач просить підтвердити її право власності, яким саме чином вона потребує захисту у вигляді підтвердження судом її права власності на це майно, ким оспорюється таке право власності, яким чином порушено її права та інтереси, пов`язані із цим нерухомим майном.
Судом першої інстанції вказано, що від змісту позовних вимог та їх розміру залежить як процес судового розгляду, так і результат цього розгляду, оскільки суду необхідно знати, в яких межах здійснювати розгляд справи, а відповідачу - усвідомлювати, які вимоги до нього заявлені, та, в залежності від цього, вибудовувати свою позицію і її аргументацію. За наведеного, чіткий виклад змісту позовних вимог є обов`язком позивача, який він виконує шляхом подання до суду обґрунтованої позовної заяви з додатками, які підтверджують обставини, викладені у позові. У даному конкретному випадку, позивачу необхідно визначитись зі змістом позовних вимог, що, у свою чергу, призведе до уточнення кола осіб, які мають брати участь у справі.
Крім того, позивачем не зазначено, що саме входить у спадкове майно, що унеможливлює суд правильно визначити підсудність справи, адже ч. 2 ст. 30 ЦПК України передбачено, що позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини, однак правила виключної підсудності забороняють застосування при пред`явленні позову норм інших видів територіальної підсудності. Разом з тим, позивачем не зазначено адресу місцезнаходження майна, з якого необхідно зняти арешт, яке саме майно перебуває під обтяженням.
Крім того, у позовній заяві не зазначено відомостей, які необхідні для вирішення питання про належність справи до територіальної юрисдикції (підсудності) Дарницького районного суду м. Києва, що унеможливлює відкриття провадження у вказаній цивільній справі.
Також з доданих до позову документів вбачається, що на виконанні у ВДВС перебувало виконавче провадження № НОМЕР_1 на підставі виконавчого листа № 755/23552/2014-ц від 20 жовтня 2014 року про стягнення боргу в розмірі 28 575,86 грн. зі ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк», отже, арешт, який позивач просить суд зняти, був накладений в інтересах стягувача ПАТ «Дельта Банк».
Судом зазначено, що з урахуванням принципу диспозитивності та з урахуванням наведених вище норм, позивачу варто визначитися із колом відповідачів і третіх осіб, одночасно із усуненням недоліків позовної заяви вирішити питання щодо визначення складу осіб у справі із обґрунтуванням по кожній позовній вимозі, якими саме діями чи бездіяльністю зазначеного відповідача порушуються, не визнаються чи оспорюються будь-які її права, як позивача.
У позовній заяві позивачем опосередковано наголошується, що вона є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 , разом з тим, доказів того, що позивач прийняла спадщину, до позовної заяви не додано.
Позивачу роз`яснено, що у разі неможливості самостійно надати докази, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, до позовної заяви додається клопотання витребування доказів, яке має відповідати ст. 84 ЦПК України.
Роз`яснено, що для усунення вказаних недоліків позивачу необхідно шляхом подання до суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали визначитись із колом відповідачів, предметом та підставами позову та подати позовну заяву в новій редакції з додатками та копії позовної заяви з додатками відповідно до кількості учасників справи.
 
02 червня 2025 року ОСОБА_1 подала до суду заяву, у якій повідомляла про зміну адреси для листування в зв`язку з сімейними обставинами, а на виконання ухвали Дарницького районного суду м. Києва від 02 травня 2025 року зазначала, що нерухоме майно, яке потребує підтвердження права власності внаслідок спадкування, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , а клопотання про витребування доказів задля підтвердження/встановлення місцезнаходження успадкованого нею нерухомого майна, розміру її частки та інше, додається.
Зазначала, що внаслідок протиправної бездіяльності Дарницького ВДВС щодо зняття арешту та відмови у реєстрації припинення обтяження спадкового майна, яке вона успадкувала за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком ОСОБА_2 , вона вже більше шести років не може отримати свідоцтво про право на спадщину та належним чином реалізувати свої права як власник спадкового майна.
Щодо визначення кола відповідача і третіх осіб, зазначала, що як вбачається з позовної заяви і додатків до неї, ПАТ «Дельта Банк» на момент подання цього позову жодним чином не порушує її права та охоронювані законом інтереси, оскільки арешт зі спадкового майна за відсутності виконавчого провадження не знято саме Дарницьким ВДВС ЦМУМЮ (м. Київ).
Щодо обставин прийняття нею спадщини, вказувала, що до позовної заяви додано лист від 13 липня 2022 року державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори, в якому повідомлено, що 19 грудня 2016 року Дарницьким РВ ДВС у м. Києві накладено арешт на усе нерухоме майно померлого ОСОБА_2 , тому видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту. 
Разом з тим, нею надається клопотання про витребування доказів, що надасть суду першої інстанції можливість отримати додаткові підтвердження прийняття нею спадщини.
 
До заяви ОСОБА_1 додано клопотання про витребування доказів, а саме у державного нотаріуса Сьомої Київської державної нотаріальної контори Паньшиної О.В. копію спадкової справи № 502/2018 до майна померлого ОСОБА_2 , якою може бути підтверджені розміри та обсяги спадкової маси і її складу (відомості щодо об`єктів нерухомого майна, які перейшли у її власність внаслідок спадкування), відомості щодо розміру часток спадкоємців (розмір її частки в кожному з об`єктів, які вона успадкувала), а також додано копію витягу з технічного паспорту на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що знаходиться у власності ОСОБА_2 , копію ордеру на житлове приміщення на ім`я ОСОБА_5 .
 
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто заявникові.
За змістом даної ухвали, 02 травня 2025 року постановлено ухвалу про залишення вказаного позову без руху, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України, а саме невідповідність змісту позовних вимог позивача вимогам закону, незазначення, на яке саме нерухоме майно позивач просить підтвердити її право власності, яким саме чином вона потребує захисту у вигляді підтвердження судом її права власності на це майно, ким оспорюється таке право власності, яким чином порушено її права та інтереси, пов`язані із цим нерухомим майном; незазначення спадкової маси, що унеможливлює суд правильно визначити підсудність справи; не додано до позовної заяви всі наявні в позивача докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
Таким чином, суддею надано позивачу строк для усунення вищевказаних недоліків, шляхом подання до суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали визначитись із колом відповідачів, предметом та підставами позову та подати позовну заяву в новій редакції з додатками та копії позовної заяви з додатками відповідно до кількості учасників справи.
02 червня 2025 року до суду від позивача надійшли клопотання про витребування доказів, фотокопія технічного паспорту.
Дослідивши позовну заяву та документи, що надійшли на виконання ухвали про залишення позову без руху, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони в сукупності не відповідають вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, які були роз`яснені позивачу.
Так, позивачем не усунуто недоліки, роз`яснені в ухвалі від 02 травня 2025 року, а саме не подано позовної заяви в новій редакції, яка б відповідала ст. 175, 177 ЦПК України, не визначено коло осіб сторін у справі, не приведено зміст позовних вимог у відповідність до вимог закону, не надано усіх доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
 
Визнаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачеві, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не усунуті недоліки позовної заяви, роз`яснені в ухвалі від 02 травня 2025 року.
 
Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно з положеннями ст. 185-187 ЦПК України, суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.
 
В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху (ч. 2 ст. 185 ЦПК України).
 
Відповідно до ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. 175, 177 ЦПК України, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
 
Статтею 175 ЦПК України встановлено ряд вимог, яким повинна відповідати позовна заява.
 
Зокрема, відповідно до ч. 3 - 6 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: 1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку та адреси електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються; 4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; 6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору; 7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися; 8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; 9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; 10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
Якщо позовна заява подається особою, звільненою від сплати судового збору відповідно до закону, у ній зазначаються підстави звільнення позивача від сплати судового збору.
У разі пред`явлення позову особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, в заяві повинні бути зазначені підстави такого звернення.
У позовній заяві можуть бути вказані й інші відомості, необхідні для правильного вирішення спору.
 
Згідно правових висновків, викладених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року в справі № П/9901/736/18, надмірний формалізм при вирішенні питання щодо прийняття позовної заяви або скарги є порушенням права на справедливий судовий захист.
 
В постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2023 року в справі № 990/114/23 зазначено, що головним є те, щоб позовна заява містила виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, достатність яких в подальшому має бути оцінена судом в ході судового розгляду справи по суті, однак суд першої інстанції вказані норми процесуального права не врахував. Фактично суд вдався до оцінки викладених позивачем обставин справи та доказів, що не віднесено до компетенції суду на стадії вирішення питання про відкриття провадження у справі.
 
Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху та в подальшому повертаючи її позивачу з підстав того, що позивачем не усунуто недоліки, не подано позовної заяви в новій редакції, яка б відповідала ст. 175, 177 ЦПК України, не визначено коло осіб сторін у справі, не приведено зміст позовних вимог у відповідність до вимог закону, не надано усіх доказів, які підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, - судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. 175 ЦПК України ОСОБА_1 в позовній заяві зазначено зміст позовних вимог, спосіб захисту прав або інтересів, передбачений законом, який позивач просить суд визначити у рішенні; зміст позовних вимог щодо відповідача Дарницького ВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ); позивачем викладено обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначено докази, що підтверджують вказані обставини.
 
Вимоги до деталізації цих відомостей положеннями ст. 175 ЦПК України не встановлені, а отже викладення їх змісту віднесено на розсуд позивача.
 
Апеляційний суд враховує, що ОСОБА_1 в заяві про усунення недоліків позовної заяви також було підтверджено територіальну підсудність справи Дарницькому районному суду м. Києва за правилами виключної підсудності, зазначивши, що нерухоме майно, яке потребує підтвердження права власності внаслідок спадкування, знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що відноситься до Дарницького району м. Києва.
Зазначаючи про некоректність заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про підтвердження права власності, суд першої інстанції не врахував положення ст. 5 ЦПК України, якою передбачено, що у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
 
В тому числі, у заяві про усунення недоліків ОСОБА_1 зазначила, що внаслідок протиправної бездіяльності Дарницького ВДВС щодо зняття арешту та відмови у реєстрації припинення обтяження спадкового майна, яке вона успадкувала за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіком ОСОБА_2 , вона вже більше шести років не може отримати свідоцтво про право на спадщину та належним чином реалізувати свої права як власник спадкового майна.
 
Вказуючи, що позивачем не надано доказів, які, на думку суду, мали бути надані разом із позовом, суд першої інстанції втрутився у право позивача самостійно визначати обсяг доказової бази і фактично вдався до оцінки обґрунтованості позову, залишивши поза увагою, що питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом у нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а не на стадії відкриття провадження у справі.
 
На стадії вирішення питання щодо відкриття провадження у справі суддя не вправі вирішувати питання достатності доказів, поданих позивачем на обґрунтування своїх вимог, а кожна сторона може розпоряджатися своїми процесуальними правами на власний розсуд та несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій, відсутність певних доказів не перешкоджає розгляду справи, за результатами якого вирішується питання про доведеність чи недоведеність пред`явлених позовних вимог, оцінка доказів є можливою виключно на стадії розгляду справи по суті.
 
До подібних висновків Верховний Суд дійшов у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 761/41071/19 (провадження № 61-2192св20); від 25 січня 2021 року у справі № 308/13063/19 (провадження № 61-7912св20), від 06 грудня 2023 року у справі № 337/804/23 (провадження № 61-12848 св 23).
 
Судом першої інстанції також залишено поза увагою, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову (постанова Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження 14-61цс18)).
 
Зажадавши від позивача в ухвалі від 02 травня 2025 року  визначитися із колом відповідачів і третіх осіб, одночасно із усуненням недоліків позовної заяви вирішити питання щодо визначення складу осіб у справі із обґрунтуванням по кожній позовній вимозі, якими саме діями чи бездіяльністю зазначеного відповідача порушуються, не визнаються чи оспорюються будь-які її права, як позивача, надати докази прийняття спадщини, суд першої інстанції фактично втрутився у право позивача визначати обґрунтування позову, обсяг доказової бази та суб`єктний склад учасників справи на стадії відкриття провадження в справі.
 
Апеляційний суд також враховує, що відповідно до ч. 3 ст. 53 ЦПК України якщо суд при вирішенні питання про відкриття провадження у справі або при підготовці справи до розгляду встановить, що рішення суду може вплинути на права та обов`язки осіб, що не є стороною у справі, суд залучає таких осіб до участі у справі як третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору.
 
Враховуючи вищевикладене, покладення судом першої інстанції на позивача обов`язку усунення недоліків позовної заяви шляхом надання додаткових доказів, викладання додаткових обставин, заявлення додаткових клопотань, уточнення позовних вимог та суб`єктного складу учасників справи на стадії відкриття провадження, є безпідставним.
 
Відтак, питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, в тому числі залучення до участі в справі ПАТ «Дельта Банк», в інтересах якого було накладено арешт на спірне нерухоме майно, могли бути з`ясовані та вирішені судом після відкриття провадження в справі.
 
Сама по собі процесуальна неможливість оскарження ухвали про залишення позовної заяви без руху не зобов`язує позивача беззаперечно виконувати вимоги суду щодо усунення недоліків, якщо ці вимоги не відповідають вимогам закону.
 
Європейським судом з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», №47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», №35787/03, п. 29).
 
При цьому, ЄСПЛ провів лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Натомість надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
 
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
 
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
 
Аналізуючи фактичні обставини справи, вимоги процесуального права, апеляційний суд вважає, що підстави для повернення позовної заяви були відсутні, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, суд першої інстанції дійшов передчасного та помилкового висновку про повернення заявнику позовної заяви з підстав, передбачених ст. 185 ЦПК України.
 
Враховуючи вищевикладене, ухвала суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачу не може вважатися законною і обґрунтованою, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.
 
За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню із направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
 
Керуючись ст. 7, 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд,
 
 п о с т а н о в и в :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 10 червня 2025 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
 
Головуючий:                                                                                                  Кашперська Т.Ц.
 
Судді:                                                                                                             Фінагеєв В.О.
 
                                                                                                                        Яворський М.А.