Справа № 465/2640/23                                Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я. 
Провадження № 22-ц/811/1703/24                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 жовтня 2025 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
Головуючої судді Мікуш Ю.Р.,
Суддів: Приколоти Т.І.,Савуляка Р.В.,
Секретар Іванова О.О.
З участю представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Козій Т.В., представника відповідачки ОСОБА_2 - адвоката Маркової В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу №465/2640/23 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Козія Тараса Васильовича на рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 ,- про стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні

в с т а н о в и в:

       13 квітня 2023 року ОСОБА_1 в особі свого представника-адвоката Козій Т.В. звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за частку у спільному спадковому майні.
       В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що згідно свідоцтва про право спільної сумісної власності № НОМЕР_1 від 16.12.1993 року, виданого Львівською міською адміністрацією на квартиру АДРЕСА_1 , така належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 -батько, ОСОБА_4 -мати, ОСОБА_2 -дочка, ОСОБА_5 -зять, ОСОБА_6 -внук, ОСОБА_7 –внук.
       Позивач ОСОБА_1 по відношенню до батьків є сином та братом відповідачки ОСОБА_2 .
        ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був одним із співвласників у вищеназваній квартирі. Після його смерті спадкоємцями були його дружина ОСОБА_4 , донька ОСОБА_2 та він, позивач ОСОБА_1 , який не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не був зареєстрований у зазначеній квартирі.
       Після смерті спадкодавця ОСОБА_3 відкрилася спадщина по заповіту та по закону.        Згідно заповіту він та відповідачка ОСОБА_2 у шестимісячний строк звернулися у П`яту державну нотаріальну контору м.Львова для прийняття спадщини по заповіту, прийняли таку по частці житлового будинку разом з господарськими будівлями і спорудами в м.Угнів Сокальського району Львівської області та грошового вкладу з відповідними відсотками, що знаходилися в Ощадбанку м.Львова.
       До складу спадщини по закону увійшла 1/6 ідеальна частина квартири АДРЕСА_1 , яка була визначена державним нотаріусом за померлим.
Вважає, що подаючи заяву про прийняття спадщини по заповіту, він фактично прийняв все інше спадкове майно, зокрема, 1/6 частку квартири.
       10.10.2018 року державним нотаріусом П`ятої Львівської державної нотаріальної контори проведено розподіл спадщини по закону в складі 1/6 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 . Спадщина за законом поділена в рівних частках по частини спадщини від 1/6 частки спадкового майна згідно поданих заяв про прийняття спадщини по закону ОСОБА_2 (донькою спадкодавця) та ОСОБА_4 (дружиною спадкодавця) та спадкоємцям видано свідоцтво про прийняття спадщини по закону, реєстровий номер №3-1866 та № 3-1868.
       В подальшому 28.08.2020 року квартира АДРЕСА_1 її співвласниками відчужена згідно договору купівлі-продажу, зареєстрована у Державному реєстрі на праві власності за покупцем, тому він, позивач ОСОБА_1 , вважає, що мав право на 1/18 частку в порядку спадкування за законом, оскільки прийняв у 2007 році спадщину за заповітом, а, відповідно, вважає, що і за законом. Вважає, що належним ефективним способом захисту його прав буде отримання компенсації за належну йому частку у спадковому майні. Відповідно до Звіту про оцінку майна від 07 квітня 2023 року проведеного ПП «Оціночна компанія «Апекс» вартість об`єкту оцінки 8 435 800 грн.. Вартість 1/18 частки спадкового майна, яка йому належить по закону становить 468 655,55 грн., яку просив стягнути з відповідачки.
       Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2024 року відмовлено у позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення на його, позивача, користь грошової компенсації за 1/18 частину квартири АДРЕСА_1 в розмірі 468655,55 грн. та припинення його, позивача, права на частку у спільному майні, за недоведеністю таких.
       Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1 -адвокат Козій Т.В.
       В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим через неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       Зазначає, що в матеріалах справи наявна заява позивача від 22.01.1996 року до П`ятої Львівської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті свого батька ОСОБА_1 .. В подальшому позивачу було видано свідоцтво про право власності на частину спадкового майна, зазначеного у заповіті. 
       Вважає, що позивач, отримавши свідоцтво про право власності на частину спадкового майна по заповіту, прийняв спадщину, а тому набув право на частку спадкового майна за законом незалежно від того чи подавав заяву про прийняття спадщини за законом, чи отримав свідоцтво про прийняття спадщини за законом та чи зареєстрував право власності на отримане спадкове майно.
       Щодо обраного способу захисту, то визнання свідоцтв на спадщину, правочинів щодо спірної квартири недійсними, звернення на даному етапі до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину по закону, не призведе до відновлення порушеного права. Також не призведе до безпосереднього відновлення прав позивача заявлення віндикаційного позову до добросовісного набувача, з огляду на незначний розмір частки позивача.
       Вважає, що у разі, якщо сторона договору або інша особа (зацікавлена особа) хоче отримати еквівалент вартості майна, яке було відчужено без її згоди, вона має право подати позов про стягнення компенсації в розмірі частки відчуженого спільного майна, що є ефективним способом захисту без визнання правочину недійсним та застосування реституції.
       Просить скасувати рішення Франківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2024 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
       25.06.2024 року представником відповідачки ОСОБА_2 -адвокатом Марковою В.О. надано відзив на апеляційну скаргу.
       У відзиві адвокат Маркова В.О. зазначає, що не погоджується з доводами апеляційної скарги, оскільки така є необґрунтованою та задоволенню не підлягає. Рішення Франківського районного суду м.Львова від 18 квітня 2024 року вважає законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, відповідає принципу верховенства права і є справедливим.
       Зазначає, що свідоцтва про право на спадщину за законом, які були видані на ім`я відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , позивачем не оскаржувалися, в судовому порядку недійсними не визнавалися, змін до них не вносилося. Правочини щодо відчуження часток у квартирі на ім`я відповідачки та в подальшому 28.08.2020 року укладення та посвідчення відповідачкою договору купівлі-продажу на покупця ОСОБА_8 в силу положень ст.204 ЦК України не свідчить про неправомірність правочину, позивачем не спростована.
       Вважає, що суд правомірно відмовив у задоволенні позову.
       Представниками сторін надано додаткові пояснення з посиланням на практику Верховного Суду.
       Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 -адвоката Козій Т.В. на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення з приводу апеляційної скарги представника відповідачки ОСОБА_2 -адвоката Маркової В.О., вивчивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
       Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором ( ч.1ст.5 ЦПК України).
       За положеннями ч.3ст.12, ч.1ст.81 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6ст.81 ЦПК України).
       За змістом ч.1ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч.3ст.3 ЦПК України).
       Матеріалами справи та судом встановлено, що згідно свідоцтва про право спільної сумісної власності № 10857 від 16.12.1993 року, виданого Львівською міською адміністрацією, квартира АДРЕСА_1 , належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 -батько позивача і відповідачки по справі, ОСОБА_4 -мати сторін по справі, ОСОБА_2 - дочка, відповідачка по справі, ОСОБА_5 -зять, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 -внуки.
       Позивач по справі ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3 та рідним братом відповідачки ОСОБА_2 .
        ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , який був співвласником одним із шести співвласників квартири АДРЕСА_1 .
       Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина за заповітом і за законом. При житті 19 липня 1991 року ОСОБА_3 нотаріально посвідчив заповіт відповідно до якого належний йому житловий будинок разом з господарськими будівлями і спорудами в АДРЕСА_2 заповів в рівних частках своїм дітям ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . Спадкоємці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися у шестимісячний строк у П`яту Львівську нотаріальну контору та отримали свідоцтва про прийняття спадщини на заповідане їм спадкове майно.
       Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.
       Оскільки спірні правовідносини є спадковими правовідносинами, що виникли між учасниками справи в 1995 році, тобто до набрання чинності ЦК України (2004 року) та існують до цього часу, то вони регулюються нормами ЦК Української РСР та ЦК України у відповідності до часу дії цих Кодексів.
       Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. 
       За змістом ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 
       Частина майна, що залишилася не заповіданою, розподіляється між спадкоємцями за законом, закликаними до спадкоємства в порядку статтей 529-533 цього Кодексу. 
       Відповідно до матеріалів справи до складу спадщини за законом увійшла 1/6 ідеальна частка квартири по АДРЕСА_3 , яка була визначена державним нотаріусом за померлим.
       10 жовтня 2018 року спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися із заявами про прийняття спадщини за законом на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначають, що як спадкоємці за законом після смерті ОСОБА_3 , спадщину прийняли, оскільки були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця на день смерті. Просили видати свідоцтво про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_1 . Одночасно, як співвласники квартири АДРЕСА_1 , дали свою згоду на визначення за померлим 1/6 частки квартири. У заяві про прийняття спадщини за законом прописали, що крім них спадкоємцем по закону є син померлого ОСОБА_1 , тобто позивач по справі.
       За положеннями ч.1,2ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Строк для прийняття спадщини визначений Законом становить шість місяців.
       Судом першої інстанції правильно встановлено, що спадкоємці ОСОБА_4 та ОСОБА_2 постійно проживали та були зареєстровані за місцем проживання спадкодавця на день його смерті, фактично прийняли спадщину, в заяві про прийняття спадщини було зазначено що така приймається по закону. 
       10 жовтня 2018 року на ім`я ОСОБА_4 та ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 .
       За положеннями ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, визначеному цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. Свідоцтво про право власності на спадщину за законом зареєстровано в реєстрі за № 3-1866, 3-1868. Зазначене відповідає вимогам ст.ст. 1296, 1297 ЦК України.
       Свідоцтво про право на спадщину-документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав про що зазначено у постанові Верховного Суду від 05.09.2022 року, справа № 357/2144/22.
       Спадкоємець по закону ОСОБА_1 не звертався в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини по закону в частині 1/6 частини спадкового майна у квартирі АДРЕСА_4 , не прийняв таку фактичну, оскільки не проживав і не був зареєстрований разом із спадкоємцем.
       В той же час, позивач ОСОБА_1 вважає, що якщо він прийняв спадщину по заповіту, то фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилася. 
       Колегія суддів зазначає, що із зазначеним твердженням позивача можна було б погодитися, якщо би він прийняв частину спадкового майна по закону, а решта йому стало відомо через певний час або ж навпаки, прийняв частину спадкового майна по заповіту, а відносно решту спадкового майна ще не визначився, а подумав приймати через певний час. 
       У справі, яка розглядається, позивач писав заяву про прийняття спадщини по заповіту і отримав свідоцтво про прийняття спадщини по заповіту. Про прийняття спадщини по закону позивач не звертався у нотаріальну контору, додатковий строк про прийняття спадщини по закону на 1/18 частку квартири, яка відчужена у 2020 році не ставив, не вступав в управління спадковим майном, а лише через 28 років після смерті спадкодавця звернувся в суд за захистом свого права, яке вважав порушеним.
       Статтею 548 ЦК УРСР прописано, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженням. Спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Зазначеній статті кореспондує ч.1,2 ст.1268 ЦК України (2004р.).
       Згідно правової позиції Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2022 року, справа № 693/692/18 суд зазначає про порядок прийняття спадщини за законом, який має самостійно визначену законодавчу процедуру. Згідно змісту статтей 548,549 ЦК УРСР свідчать, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.
       Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального і процесуального права, прийняв законне рішення. 
       Відповідно до норм ЦК УРСР та ст.1222 ЦК України ( 2004 року) законодавець розрізняє право на спадкування за заповітом і за законом.
       Нормами Цивільного кодексу України визначено подання заяви про прийняття спадщини по заповіту та прийняття спадщини по закону ( ст.1269 ЦК України). Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України заяву про прийняття спадщини спадкоємець подає та зазначає по закону чи по заповіту буде приймати спадщину. Порядок прийняття спадщини, вимоги та роз`яснення надані у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», де визначено порядок і умови прийняття спадщини по заповіту і порядок і умови прийняття спадщини по закону.
       Відповідно до частини другої статті 553 ЦК УРСР вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).
       Враховуючи вище зазначене, суд апеляційної інстанції вважає, що позивач ОСОБА_1 на протязі 28 років не вчинив дій які б свідчили про прийняття ним спадщини по закону. Зазначений строк не може бути безкінечним, оскільки як нормами Цивільного кодексу України так і у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закладений принцип правової визначеності, а прийняттям спадщини по заповіту у визначені Законом строки, позивач ОСОБА_1 , підтвердив свою визначеність у прийнятті спадкового майна та вчинив всі необхідні для цього дії, однак такі не є доказом прийняття спадщини по закону.
       Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення суду.
       Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст.ст. 374 ч.1п.1; 375; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

 
у х в а л и в:

       Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_9 залишити без задоволення. 
       Рішення Франківського районного суду міста Львова від 18 квітня 2024 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 31 жовтня 2025 року.

Головуюча суддя Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк