ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 жовтня 2025 р. 	Справа № 520/783/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Бегунца А.О. ,  П`янової Я.В. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2025, (головуючий суддя І інстанції: Мороко А.С.) по справі № 520/783/25
за позовом      ОСОБА_1  
до      Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області 
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1   (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до   суду з позовом, в якому просив:
-  визнати дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у зменшенні розміру пенсії позивача з 01.01.2025 року протиправними; 
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплачувати пенсію позивачу з 01.01.2025 року без обмеження її розміру відповідно до ст.46 Закону України "Про Державний бюджет України на 2025 рік" від 19 листопада 2024 року № 4059-ІХ та п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 року № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану" з виплатою недоотриманих сум пенсії.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07.05.2025 по справі № 520/783/25,що набрало законної сили згідно постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 12.08.2025 позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, що полягають у застосуванні до пенсії ОСОБА_1 після перерахунку з 01.01.2025 коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану".
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити виплату ОСОБА_1 нарахованої з 01.01.2025 пенсії без застосування коефіцієнтів, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 03.01.2025 № 1 "Про визначення порядку виплати пенсій деяким категоріям осіб у 2025 році у період воєнного стану", із урахуванням раніше здійснених виплат.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Позивачем подано заяву про встановлення судового контролю по справі №520/783/25.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 заяву ОСОБА_1 про встановлення судового контролю по адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії - повернути заявнику без розгляду.
Повертаючи заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем  не надано доказів направлення заяви на адресу відповідача, чим порушено ч. 9 ст. 44 КАС України.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для відкриття провадження по вказаній заяві.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції,  не належним чином мотивував та обґрунтував своє рішення, не врахував, що 08.09.2025 позивачем надано копію заяви відповідачу, про що міститься штамп. 
Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач) не подав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 2 ст. 312 КАС України апеляційна скарга розглянута судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, повертаючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано вимог пунктів ч. 9 ст. 44, ч. 1 ст. 167 КАС України, оскільки не надано доказів направлення на адресу відповідача вказаної заяви та доданих до нього документів, зокрема, квитанції про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС - Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, або копії листа з описом вкладення, направленого на адресу відповідача (у разі відсутності зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС).
Колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції та зазначає наступне.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
За змістом ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Згідно зі ст. 370 КАС України передбачено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 (адміністративне провадження № К/9901/5159/18) звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Згідно з ч. 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який розглянув адміністративну справу як суд першої інстанції і ухвалив судове рішення, за письмовою заявою особи, на користь якої ухвалено судове рішення і яка не є суб`єктом владних повноважень, або за власною ініціативою може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Крім того, колегія суддів зазначає, що заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом (частина третя статті 166 Кодексу адміністративного судочинства України).
Відповідно до ст. 167 КАС України встановлені загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення, відповідно до частини першої якої будь-яка письмова заява, клопотання, заперечення повинні містити: 1) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає заяву чи клопотання або заперечення проти них, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету; 2) найменування суду, до якого вона подається; 3) номер справи, прізвище та ініціали судді (суддів), якщо заява (клопотання, заперечення) подається після постановлення ухвали про відкриття провадження у справі; 4) зміст питання, яке має бути розглянуто судом, та прохання заявника; 5) підстави заяви (клопотання, заперечення); 6) перелік документів та інших доказів (за наявності), що додаються до заяви (клопотання, заперечення); 7) інші відомості, які вимагаються цим Кодексом.
Вимога вказати в заяві по суті справи, скарзі, заяві, клопотанні або запереченні ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України стосується лише юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України. Іноземна юридична особа подає документ, що є доказом її правосуб`єктності за відповідним законом іноземної держави (сертифікат реєстрації, витяг з торгового реєстру тощо).
До заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення розгляду заяви про надання звіту, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).
Згідно з частиною другою цієї статті якщо заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої цієї статті і ці недоліки не дають можливості її розглянути, або якщо вона є очевидно безпідставною та необґрунтованою, суд повертає таку заяву (клопотання, заперечення) заявнику без розгляду.
Суд повертає письмову заяву (клопотання, заперечення) її заявнику без розгляду також у разі, якщо її подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його.
На підставі наведеного, пославшись на те, що заява ОСОБА_1 є заявою, яка подана на стадії виконання рішення, проте, до неї не надано доказів її направлення на адресу відповідача, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для повернення без розгляду заяви представника позивача про встановлення способу виконання рішення суду.
Однак, такий висновок суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи.
Як вбачається з матеріалів справи, на першому аркуші заяви ОСОБА_1 від 08.09.2025 наявні штампи вхідної кореспонденції Головного управління Пенсійного фонду України про отримання ними вказаного документу 08.09.2025, що свідчить про виконання заявником процесуальних вимог.
Разом з тим, суд першої інстанції залишив поза увагою вищезазначені докази направлення заяви сторонам по справі, подані ОСОБА_1 , а отже формально підійшов до вирішення питання про прийняття заяви та дійшов до невірного висновку про не надання заявником суду доказів надіслання копії заяви іншим учасникам у справі.
Європейським судом з прав людини зазначено, що «надмірний формалізм» може суперечити вимозі забезпечення практичного та ефективного права на доступ до суду згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції. Це зазвичай відбувається у випадку особливо вузького тлумачення процесуальної норми, що перешкоджає розгляду скарг заявника по суті, із супутнім ризиком порушення його чи її права на ефективний судовий захист (див. рішення у справах «Zubac v. Croatia», «Beles and Others v. the Czech Republic», № 47273/99, пп. 50-51 та 69, та «Walchli v. France», № 35787/03, п. 29).
При цьому, Європейський суд з прав людини провів певну лінію між формалізмом та надмірним формалізмом. Так, формалізм є явищем позитивним та необхідним, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу. Надмірний ж формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду. Формалізм не є надмірним, якщо сприяє правовій визначеності та належному здійсненню правосуддя.
У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Kutic v. Croatia», заява №48778/99, пункт 25).
Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним». Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує її права» (рішення у справах «Bellet v. France» та «Nunes Dias v. Portugal»).
Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) може позбавити заявників права звертатися до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Perez de Rada Cavanilles v. Spain»).
Таким чином, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду про повернення заяви без розгляду підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права, допущено надмірний формалізм та непропорційність між застосованими засобами та поставленою метою, наслідком чого стало порушення права скаржника на захист своїх інтересів.
Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 320 КАС України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про наявність підстав для повернення заяви, у зв`язку з чим ухвала суду на підставі ст.320 КАС України підлягає скасуванню, з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду заяви.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 317, 320, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -   
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.
Ухвалу  Харківського окружного адміністративного суду від 12.09.2025 по справі № 520/783/25 - скасувати.
Адміністративну справу № 520/783/25 направити до Харківського окружного адміністративного суду для продовження розгляду заяви ОСОБА_1 . 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не  підлягає касаційному оскарженню .

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова 	
Судді	   	А.О. Бегунц    Я.В. П`янова