ПОСТАНОВА                                                     
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                                 
 
08 вересня 2025 року
м. Київ
 
справа № 639/7437/23
провадження № 61-6839св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
заявник - Головний державний виконавець Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Умніков Ігор Валерійович,
боржник -  ОСОБА_1 ,
стягувач -  ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чернишової Оксани Юріївни, на постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Мальованого Ю. М., Тичкової О. Ю., 
Короткий зміст заявлених вимог
1.            У грудні 2023 року головний державний виконавець Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Умніков І. В. звернувся до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами.
2.            На обґрунтування подання зазначав, що на примусовому виконанні 
у Холодногірсько-Новобаварському відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції перебуває зведене виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 639/7222/21 виданого 27 лютого 2023 року Жовтневим районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спричиненої моральної шкоди у розмірі 350 000,00 грн та процесуальних витрат на правову допомогу у розмірі 21 680,00 грн.
3.            08 березня 2023 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5.
4.            Вищевказані постанови про відкриття виконавчих проваджень були направлені боржнику рекомендованим поштовим відправленням на адресу, зазначену у виконавчому документі. 
5.            Поштові відправлення повернулися до Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із зазначенням причин повернення «за закінченням терміну зберігання». 
6.            На адресу боржника державним виконавцем неодноразово направлялися виклики, проте на вищевказані виклики боржник не з`являвся.
7.            У межах примусового виконання зазначених виконавчих листів виконавець перевірив майновий стан боржника, надіславши запити до Пенсійного фонду України (далі - ПФУ), Державної фіскальної служби України (далі - ДФС України), Міністерства внутрішніх справ України (далі - МВС України), Державної міграційної служби України (далі - ДМС України), а також вимогу до комунального підприємства «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «ХБТІ» ХМР) з метою отримання інформації про наявність об`єктів нерухомого майна, зареєстрованих за боржником.
8.            У результаті направлення зазначених запитів виконавець отримав інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо майна боржника.
9.            Як вбачається з відповіді ПФУ, інформація щодо боржника відсутня.
10.         Відповідно до відповіді ДФС України, інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО щодо боржника відсутня.
11.         Згідно зі змістом відповіді МВС України щодо боржника відсутні дані про зареєстровані за останнім транспортні засоби.
12.         Згідно відповіді ДМС України боржник зареєстрований за адресою: 
АДРЕСА_1 . 
13.         Відповідно до відповіді КП «ХБТІ» ХМР: «Згідно з наявними обліковими матеріалами інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_2 на ім`я ОСОБА_3 станом на 31 грудня 2012 року проведено КП «ХМБТІ» ХМР реєстрацію частини квартири на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, р. № 4-95-51572».
14.         З метою перевірки майнового стану боржника виконавцем здійснено виїзд за адресою останнього, в результаті якого виконавцем не виявлено рухомого майна, на яке можливо звернути стягнення, про що складено акт державного виконавця у присутності представника стягувача - адвоката Сороки Олени Олексіївни.
15.         В рамках примусового виконання рішення державний виконавець отримав витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про актовий запис № 07 від 16 червня 2007 року щодо зміни імені боржника, який містить інформацію про зміну прізвища: до зміни - ОСОБА_3 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ; після зміни - ОСОБА_1 .
16.         У порядку примусового виконання рішення державним виконавцем також були направлені вимоги до банківських установ для розкриття банківської таємниці та встановлення рахунків, відкритих на ім`я боржника в банківських установах, на які в подальшому були направлені платіжні інструкції з метою списання грошових коштів на користь стягувача.
17.         У результаті вищевказаних дій на користь стягувача державним виконавцем було примусово списано 11 201,83 грн, які, в свою чергу, були перераховані на реквізити, зазначені у заяві про відкриття виконавчого провадження.
18.         Станом на момент звернення до суду із поданням боржник рішення суду в добровільному порядку не виконав, виконавцем вживаються заходи щодо примусового виконання рішення. 
19.         У зв`язку із зазначеним виконавець просив суд визначити частку в праві власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за боржником - ОСОБА_1 для подальшого звернення на неї стягнення.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
20.         Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 грудня 2023 року подання Головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Умнікова І. В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами- задоволено.
Визначено, що ОСОБА_1 , на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 .
21.         Задовольняючи подання виконавця, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що боржник у добровільному порядку не виконав судове рішення в частині задоволених вимог цивільного позову, а тому, з метою належного виконання вироку, суд вважав за необхідне визначити частку боржника у майні, належному йому на праві спільної сумісної власності.
22.         Враховуючи, що квартира АДРЕСА_2 належить трьом особам, зокрема боржникові, на праві спільної сумісної власності, суд визначив, що ОСОБА_1 належить 1/3 частини зазначеної квартири.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
23.         Постановою Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чернишової О. Ю., задоволено частково.
Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 грудня 2023 року скасовано та ухвалено нове судове рішення
Подання Головного державного виконавця Холодногірсько-Новобаварського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Умнікова І. В. про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами задоволено.
Визначено, що ОСОБА_1 на праві власності належить 1/3 частина квартири АДРЕСА_2 .
24.         Задовольняючи апеляційну скаргу частково та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення подання виконавця про визначення частки майна боржника у праві власності на квартиру, апеляційний суд погодився із доводами апеляційної скарги стосовно неналежного повідомлення сторони боржника про судовий розгляд справи.
25.         Водночас апеляційний суд зазначив, що подання державного виконавця 
є обґрунтованим, оскільки боржник не спростував належними та допустимими доказами обставини щодо відсутності у нього іншого майна, на яке можна звернути стягнення в межах виконавчого провадження.
26.         Також суд апеляційної інстанції вказав, що визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності є необхідним для подальшого вирішення виконавцем питання про можливість звернення стягнення на таку частку. При цьому, як зауважено судом апеляційної інстанції, визначення частки боржника
у майні не порушує права останнього на житло, оскільки предметом судового розгляду є не звернення стягнення на майно, а лише встановлення належної боржнику частки у майні. Подальше звернення стягнення, в свою чергу, залежить від виконання боржником рішення суду, а тому доводи апеляційної скарги щодо цього виходять за межі предмета подання. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
27.         У травні 2025 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Чернишової О. Ю., на постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року у вказаній справі.
28.         Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 05 червня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подачі відзиву на касаційну скаргу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
29.         У касаційній скарзі заявник підставою касаційного оскарження постанови апеляційного суду вказує порушення останнім норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, оскільки, на переконання заявника, суд апеляційної інстанції дійшов передчасного висновку про визначення частки майна боржника. 
30.         На переконання адвоката Чернишової О. Ю., висновки апеляційного суду є передчасними з огляду на відсутність доказів направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження, оскільки її довіритель до 
04 червня 2024 року відбував покарання у Державній установі «Хролівський виправний центр (№140)», що свідчить про наявність об`єктивних причин його неявки до органу державної виконавчої служби. Відтак апеляційний суд помилково не застосував до спірних правовідносин положення статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» щодо обов`язку надсилання документів виконавчого провадження за адресами сторін такого. 
31.         Також представник ОСОБА_1 - адвокат Чернишова О. Ю., зауважує, що суд апеляційної інстанції помилково не розглянув клопотання про залучення співвласників квартири до участі у розгляді справи. 
32.         З урахуванням вищевказаного вважає помилковими висновки апеляційного суду щодо наявності підстав для задоволення подання державного виконавця.
Відзив на касаційну скаргу від інших учасників справи до суду не надходили
Фактичні обставини справи, встановлені судами
33.         Судами попередніх інстанцій встановлено, що вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року ОСОБА_1 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченому частиною першою статті 286 КК України, та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.
Строк основного покарання у виді обмеження волі ОСОБА_1 ухвалено відраховувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.
До набрання вироком законної сили обрано стосовно обвинуваченого ОСОБА_1 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладення на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме:
- прибувати за викликом до суду, а у разі неможливості прибути - завчасно повідомити про це суд;
- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.
Роз`яснено обвинуваченому, що в разі невиконання покладених обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покладено на прокурора.
Цивільний позов потерпілої ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілої 
ОСОБА_2 спричинену моральну шкоду у розмірі 350 000,00 грн. 
У задоволенні інших позовних вимог потерпілої ОСОБА_2 до обвинуваченого ОСОБА_1 відмовлено.
Роз`яснено потерпілій ОСОБА_2 право звернення до суду з позовною заявою до належного відповідача в порядку цивільного судочинства.
Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_1 на користь потерпілої 
ОСОБА_2 процесуальні витрати на правову допомогу на суму 
21 680,00 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Держави процесуальні витрати за проведені судові експертизи у кримінальному провадженні на суму 9 480,10 грн.
Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Харкова від 25 жовтня 2021 року у справі № 639/5104/21 (провадження № 1-кс/639/1862/21), а саме: на автомобіль «Mitsubishi lancer», р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, що належить на праві власності 
ОСОБА_4 .
Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:
- автомобіль «Mitsubishi Lancer», р.н. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, повернуто ОСОБА_4 як власнику;
- автомобіль «Hyundai і20», р.н. НОМЕР_2 , повернуто потерпілій 
ОСОБА_2 як власнику.
34.         Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року апеляційну скаргу залишено без задоволення. Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 листопада 2022 року залишено без змін.
35.         Постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2023 року касаційну скаргу задоволено частково. Ухвалу Харківського апеляційного суду від 13 лютого 2023 року та в порядку статті 438 КПК України вирок Жовтневого районного суду 
м. Харкова від 16 листопада 2022 року змінено. 
Пом`якшено призначене основне покарання за частиною першою 
статті 286 КК України до 1 (одного) року обмеження волі. 
У іншій частині судові рішення залишено без змін.
36.         27 лютого 2023 року Жовтневим районним судом м. Харкова видані виконавчі листи на виконання цивільного позову у справі № 639/7222/21.
37.         Виконавчі листи перебувають на примусовому виконанні 
у Холодногірсько-Новобаварського відділі державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (зведене виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчих листів № 639/7222/21 виданих 27 лютого 2023 року Жовтневим районним судом міста Харкова про стягнення з ОСОБА_1 на користь потерпілої ОСОБА_2 спричинену моральну шкоду у розмірі 
350 000,00 грн та процесуальних витрат на правову допомогу розміром 
21 680,00 грн) (а.с.4-5).
38.         08 березня 2023 року державним виконавцем винесено постанови про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 (а.с.7-8; 10-11).
39.         Вищезазначені постанови про відкриття виконавчих проваджень були направлені боржникові рекомендованим поштовим відправленням на адресу зазначену у виконавчому документі. Поштові відправлення повернулися до виконавчої служби із зазначенням підстав повернення «за закінченням терміну зберігання» (а.с.12-13).
40.         Як вбачається, з інформації з реєстру територіальної громади міста Харкова, боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.24).
41.         З відповіді КП «ХБТІ» ХМР встановлено, що згідно наявними архівними матеріалами реєстрація права власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на 31 грудня 2012 року проведена КП «ХМБТІ» ХМР на праві спільної сумісної власності за: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 05 травня 1995 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду р.№4-95-51572 (а.с.20-21).
42.         Відповідно до витягу про актовий запис про зміну імені, Державний реєстр актів цивільного стану містить актовий запис про зміну імені боржника № 07 
від 16 червня 2007 року, а саме до зміни - ОСОБА_3 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , (після зміни) - ОСОБА_1 (а.с.22). 
43.         З метою перевірки майнового стану боржника державний виконавець виїжджав за адресою останнього, але рухомого майна на яке можливо звернути стягнення, не виявлено, про що складено відповідний акт у присутності представника стягувана - адвоката Сороки О. О. (а.с.17).
44.         В результаті дій з примусового виконання рішення державним виконавцем були направлені вимоги до банківських установ для розкриття банківської таємниці та встановлені рахунки, відкриті на ім`я боржника 
в банківських установах, на які в подальшому були направлені платіжні інструкції з метою списання грошових коштів.
45.         На користь стягувача державним виконавцем було примусово списано 
11 201,83 грн, які були перераховані на реквізити зазначені стягувачем у заяві про відкриття виконавчого провадження.
46.         На момент вирішення подання рішення суду у добровільному порядку боржником не виконане.
Позиція Верховного Суду
47.         Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
48.         Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно 
у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права 
у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
49.         Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених 
у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
50.         Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції
в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
51.         Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише 
в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
52.         Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
53.         Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
54.         Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
55.         Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
56.         Постанова апеляційного суду оскаржується заявником в частині задоволених вимог подання державного виконавця.
57.         Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове судове рішення про задоволення подання державного виконавця апеляційний суд погодився із доводами апеляційної скарги стосовно неналежного повідомлення сторони боржника про судовий розгляд справи. Водночас апеляційний суд зазначив, що подання державного виконавця є обґрунтованим, оскільки боржник не спростував належними та допустимими доказами обставин щодо відсутності у нього іншого майна, на яке можна звернути стягнення в межах виконавчого провадження.
58.         Також суд апеляційної інстанції вказав, що визначення частки майна боржника у спільній сумісній власності є необхідним для подальшого вирішення виконавцем питання про можливість звернення стягнення на цю частку. При цьому таке визначення не порушує права боржника на житло, оскільки предметом розгляду є не саме звернення стягнення на майно, а лише встановлення належної боржнику частки. Подальше ж звернення стягнення залежить від виконання боржником рішення суду, а тому доводи апеляційної скарги щодо цього виходять за межі предмета розгляду подання.
59.         Колегія суддів погоджується із такими висновками апеляційного суду з огляду на наступне.
60.         Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення 
є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
61.         Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція).
62.         Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження».
63.         Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження 
і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, 
а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
64.         Відповідно до частин п`ятої-шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати 
в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.
65.         У статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна.
66.         Відповідно до частини першої статті 443 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця.
67.         Згідно із частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності 
є спільною сумісною власністю.
68.         У справі, що переглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , який в подальшому змінив своє прізвище на « ОСОБА_7 », підтвердженням чого є актовий запис про зміну імені № 07 від 16 червня 
2007 року, наявний у матеріалах справи. 
69.         Іншого рухомого чи нерухомого майна, яке б належало боржнику і на яке можна було звернути стягнення, виконавцем в рамках примусового виконання рішення виявлено не було.
70.         Відповідно до частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
71.         Вирішуючи питання щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, правильно керувався положеннями статей 368, 370 ЦК України та визначив частку боржника у квартирі АДРЕСА_2 у розмірі 1/3.
72.         Колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що визначення частки боржника у майні та подальше звернення стягнення на останню забезпечить належне виконання вироку Жовтневого районного суду м. Харкова 
від 16 листопада 2022 року в частині задоволених вимог цивільного позову.
73.         Підсумовуючи, оскільки квартира АДРЕСА_2 належить співвласникам: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 в рівних частинах, (по 1/3 частки кожному), апеляційний суд дійшов обґрунтованих висновків щодо наявності підстав для визначення частки ОСОБА_1 у вищевказаному нерухомому майні 
у розмірі 1/3 частини квартири.
74.         При цьому доводи касаційної скарги щодо незалучення до участі у справі заінтересованих осіб, а саме інших співвласників квартири, не заслуговують на увагу, оскільки, як встановлено судами попередніх інстанцій, квартира  АДРЕСА_2 належить співвласникам у рівних частках (по 1/3 частки кожному). Відтак задоволення подання виконавця про визначення частки боржника у майні жодним чином не впливає на права чи обов`язки інших співвласників майна.
75.         Більше того, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала районного суду іншими співвласниками не оскаржувалася, що свідчить про відсутність спору про право та підтверджує обґрунтованість висновків апеляційного суду за результатами розгляду подання державного виконавця.
76.         Колегія суддів також вважає необґрунтованими посилання касаційної скарги на неотримання боржником копій постанов про відкриття виконавчого провадження. Такі порушення, допущені державним виконавцем у межах примусового виконання судового рішення, не є підставою для відмови 
у задоволенні подання державного виконавця. Водночас вони можуть бути предметом окремого оскарження в порядку, передбаченому розділом VII Цивільного процесуального кодексу України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», який передбачає можливість звернення сторін виконавчого провадження до суду, який видав виконавчий документ, зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.
77.         Крім того, колегія суддів вважає необґрунтованими посилання касаційної скарги на неналежність і недопустимість актового запису про зміну імені, який міститься у матеріалах справи, оскільки апеляційний суд обґрунтовано врахував зазначену помилку в написанні імені боржника у витягу як технічну описку, яка не спростовує встановлений факт зміни боржником прізвища з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_7 », без зміни імені. Зазначене, крім того, заявником не оспорюється.
78.         Підсумовуючи, доводи касаційної скарги відхиляються Верховним Судом, оскільки зводяться до власного тлумачення заявником норм права, спростовуються матеріалами справи й не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.
79.         Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки апеляційним судом не порушено норм процесуального права.
80.         Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
81.         Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
82.         Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.            Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Чернишової Оксани Юріївни, залишити без задоволення.
2.            Постанову Харківського апеляційного суду від 24 квітня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                       Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян