ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7141/25 Справа № 204/2857/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Самсонова В. В. Доповідач - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2025 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Єлізаренко І.А., Свистунової О.В.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року по справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім. О.М. Макарова» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2025 року позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, в якій просив стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О. М. Макарова» на користь ОСОБА_1  115 131,00 грн. – заборгованість по нарахованій але не виплаченій заробітній платі; 46264,05 грн. – середній заробіток за весь час затримки розрахунку після звільнення, 60 000,00 грн. - моральну шкоду та судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог вказав на те, що перебувала у трудових відносинах з Державним підприємством «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод імені О.М.Макарова», займаючи посаду контролера КПП ВВО №146 ДП «ВО ПМЗ ім. Макарова», що підтверджується відповідними записами в трудовій книжці. Щомісячно відповідач здійснював йому нарахування сум заробітної плати, проте не виплачувалась їй. Згідно отриманої позивачем інформації, заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі станом на 16 жовтня 2024 року становить 115 131,00 грн. У зв`язку з чим, з відповідача також, підлягає стягненню середнього заробітку за весь час затримки розрахунку у розмірі 46264,05 грн. та моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн. 
Рішенням  Чечелівського районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 115 131 грн. 00 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку після звільнення у сумі 46 264 грн. 05 коп., моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім. О.М. Макарова» на користь ОСОБА_1 нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць. Стягнено з Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівельний завод ім. О.М. Макарова» в дохід держави судовий збір в сумі 1211 грн. 20 коп.
Рішення суду мотивовано тим, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 115 131,00 грн. в межах заявленої суми позивачем. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17 жовтня 2024 року по 17 квітня 2024 року складає: 127 днів х 440,61 грн = 55957,47 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у межах пред`явлених позовних вимог у розмірі 46264,05 грн. Сам факт порушення прав позивача щодо своєчасного отримання заробітної плати за виконану ним роботу, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 5000 гривень, а тому позовні вимоги слід в даній частині задовольнити частково. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення скасувати в частині вирішення заявлених позовних вимог щодо стягнення завданої моральної шкоди, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала на Державному підприємстві «Виробниче об`єднання південний машинобудівний завод імені О.М. Макарова» в період з 12 жовтня 1981 року по 16 жовтня 2024 року, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу про звільнення від 16 жовтня 2024 року 3913вк.
Згідно довідки Державного підприємства «Виробниче об`єднання Південний машинобудівний завод ім. О.М. Макарова» №146/32, позивачу за період з серпня 2021 року по січень 2025 року не виплачена заробітна плата у сумі 115617,00 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з  того, що ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права позивача, характеру його порушення, наслідкам, спричиненим цим порушенням, буде стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 115 131,00 грн. в межах заявленої суми позивачем. Зазначену суму заробітної плати позивачу станом на час розгляду справи судом не виплачено, доказів протилежного відповідачем суду не надано. Розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 17 жовтня 2024 року по 17 квітня 2024 року складає: 127 днів х 440,61 грн = 55957,47 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у межах пред`явлених позовних вимог у розмірі 46264,05 грн. Сам факт порушення прав позивача щодо своєчасного отримання заробітної плати за виконану ним роботу, свідчить про перенесені останнім моральні страждання, оскільки позивач об`єктивно був вимушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя. З урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості суд вважає, що розміром грошового відшкодування моральної шкоди необхідним, достатнім, розумним і справедливим за наведених обставин, є 5000 гривень, а тому позовні вимоги слід в даній частині задовольнити частково. 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Так, рішення суду оскаржено в частині визначення розміру моральної шкоди.
Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (стаття 23 ЦК України).
У частині 1 статті 237-1 КЗпП України визначено, що відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.
За пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Крім того, судом враховуються висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 682/1892/15-ц, відповідно до яких підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення підприємством трудових прав працівника, а саме невиплата всіх належних сум, що змусило докладати додаткових зусиль для відновлення порушеного права, внаслідок чого в житті працівника відбулися вимушені зміни негативного характеру.
Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було достатній мірі враховано, що позивач  ОСОБА_1 , у тому числі будучи особою пенсійного віку, внаслідок суттєвого недоотримання належних їй за працю грошових коштів та за відсутності можливості тривалий час, протягом років, користуватися ними, зважаючи на значність розміру належної та невиплаченої їй заробітної плати, увесь цей час позбавлена можливості реалізації своїх здібностей, змушена постійно докладати додаткових зусиль для організації свого життя, адже його рівень істотно та неправомірно погіршено внаслідок невиплати належної їй заробітної плати, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки суд першої інстанції, з урахуванням характеру страждань, їх обсягу, тривалості, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення на користь позивачки моральної шкоди саме у розмірі 5000 грн.
Доводи апеляційної скарги про те, що вона присвятивши безперервній праці на підприємстві 43 роки свого життя, мала усі обґрунтовані підстави очікувати, що відповідач дотримується її трудових прав, добросовісно сплатить їй винагороду за працю та проведе з нею належний розрахунок, безпідставно не примушуючи її обмежувати і без того не надто високий рівень свого життя й шукати способи для відновлення та захисту своїх порушених прав, у тому числі зіштовхнувшись також із необхідністю подальшого подолання усіх труднощів та ризиків щодо примусового виконання рішення суду не впливають на правильність оскаржуваного рішення.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення в оскаржуваній частині залишенню без змін.
Рішення суду в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати не оскаржувалось, а отже не було предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  — залишити без задоволення.
Рішення Чечелівського районного суду м. Дніпра від 05 травня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 28 жовтня 2025 року.
Повний текст судового рішення складено 03 листопада 2025 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді І.А. Єлізаренко 

О.В. Свистунова