ф
УХВАЛА
29 вересня 2025 року  
м. Київ
справа №520/7216/24
адміністративне провадження №К/990/37001/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Желєзного І.В.,
суддів: Білак М.В.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
перевіривши касаційну скаргу Державної аудиторської служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 березня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31 липня 2025 року у справі №   520/7216/24 за позовом Національної академії правових наук України до Державної аудиторської служби України, третя особа - Національна академія наук України, про визнання дій протиправними та скасування звіту,
УСТАНОВИВ:
Національна академія правових наук України (далі - НАПрН України) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Державної аудиторської служби України (далі - Держаудитслужба), у якому просила:
- визнати протиправними дії Держаудитслужби щодо призначення та проведення державного фінансового аудиту виконання бюджетних програм НАПрН України за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2023 року та щодо складання аудиторського звіту від 22 лютого 2024 року №   000300-20/6;
- визнати протиправним та скасувати звіт Держаудитслужби від 22 лютого 2024  року №   000300-20/6;
- справу розглядати за правилами загального позовного провадження.
Харківський окружний адміністративний суд рішенням від 03 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 31   липня 2025 року, адміністративний позов НАПрН України задовольнив.
Визнав протиправними дії Держаудитслужби щодо призначення та проведення Державного фінансового аудиту виконання бюджетних програм НАПрН України за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2023 року та щодо складання аудиторського звіту від 22 лютого 2024 року № 000300-20/6.
Визнав протиправним та скасувати звіт Держаудитслужби від 22 лютого 2024 року № 000300-20/6.
Стягнув з Держаудитслужби за рахунок бюджетних асигнувань на користь НАПрН України сплачений судовий збір в сумі 3028 грн.
Не погоджуючись із такими рішеннями, відповідач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за вказаною касаційною скаргою, колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Згідно із статтею 129 Конституції України однією із основних засад судочинства визначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує стаття 14 Закону України від  02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів».
За змістом частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведеного законодавства дозволяє дійти висновку про те, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
На підставі частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Підставою перегляду оскаржуваних судових рішень скаржник указує пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, на обґрунтування якого зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування: 
- статті 2 КАС України через призму положень статті 3 Закону України від 26 січня 1993 року № 2939-XII «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» (далі - Закон № 2939-XII) у спірних правовідносинах щодо висновку про те, чи є аудиторський звіт органу державного фінансового контролю рішенням суб`єкта владних повноважень;
- пункту 3 статті 10 Закону № 2939-XII та пункту 15 Порядку проведення Державною аудиторською службою, її міжрегіональними територіальними органами державного фінансового аудиту виконання бюджетних програм, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 2004 року            № 1017, у взаємозв`язку із статтями 207 та 639 Цивільного кодексу України, у контексті обов`язковості укладення саме письмового договору щодо залучення до участі в заходах державного фінансового контролю кваліфікованого фахівця.
Обґрунтування скаржника щодо наявності підстави для касаційного оскарження судових рішень, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України, є мотивованими та потребують перевірки у межах таких доводів.
Ураховуючи доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відкриття касаційного провадження в цій справі.
Скарга відповідає вимогам статті 330 КАС України, підстави для залишення касаційної скарги без руху, її повернення чи відмови у відкритті касаційного провадження відсутні.
Керуючись статтями 328- 330, 334, 335, 338 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
УХВАЛИВ:
1. Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою Державної аудиторської служби України на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03   березня 2025 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 31   липня 2025 року у справі №   520/7216/24 за позовом Національної академії правових наук України до Державної аудиторської служби України, третя особа - Національна академія наук України, про визнання дій протиправними та скасування звіту.
2. Витребувати справу № 520/7216/24 із Харківського окружного адміністративного суду.
3. Надіслати учасникам справи копію цієї ухвали разом із копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
4. Встановити десятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подання відзиву на касаційну скаргу та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                              І.   В.   Желєзний

Судді                                                                                                   М.   В.   Білак

                                                                                                            Ж.   М.   Мельник-Томенко