ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/19710/21                                                                 Суддя (судді) першої інстанції: І.Г. Ясиновський

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  22 вересня 2025 року                                                                                           м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів – Епель О.В., Файдюка В.В., при секретарі Присяжній Д.В.,   розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "НІКО МЕГАПОЛІС" до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "НІКО МЕГАПОЛІС" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0065111808 від 13.04.2021. 
На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 цю справу передано на розгляд до Полтавського окружного адміністративного суду.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник відповідача у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Представник позивача до судового засідання не з`явився, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що Головним управлінням ДПС у Київській області на підставі пп. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п. 75.1 ст. 75, п. 76.3 ст.76 та ст.102 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI із змінами та доповненнями (далі – ПК України) здійснено камеральну перевірку даних, задекларованих у податковій звітності з податку на додану вартість за січень 2021 року. 
За результатами перевірки складено акт від 17 березня 2021 року № 3800/10-36-18-08/43880602 (надалі по тексту – акт перевірки), згідно висновку якого встановлено порушення ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» вимог п.46.1 ст.46, пп.47.1.1 п.47.1 ст.47, п.200.1, п.200.4 ст.200 Податкового кодексу України (далі - ПК України) та пп.4 п.5 розділу V Порядку заповнення і подання податкової звітності з ПДВ відповідно до наказу Міністерства Фінансів України від 28.01.2016 №21 «Про затвердження форм та Порядку заповнення і подання податкової звітності з податку на додану вартість” (із змінами та доповненнями, далі – Порядок 21), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2016 за №159/28289, в зв`язку з чим відповідно до п.54.3 ст.54, п.200.14 ст.200 ПК України по декларації з ПДВ за січень 2021 року (вхідний №9031909253 від 22.02.2021) невірно визначений звітний (податковий) період, в якому виникло від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду.
На підставі такого акту перевірки ГУ ДПС у Київській області складено податкове повідомлення-рішення від 13.04.2021 №0065111808 про зменшення розміру від`ємного значення ПДВ в сумі 7 215 975,00 грн.
Не погодившись з таким податковим повідомленням-рішенням, позивач оскаржив його в адміністративному порядку, за результатами якого останнє залишено без змін.
Вважаючи вищевказане податкове повідомлення-рішення протиправним позивач звернувся в суд з даним позовом.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
      У силу приписів норм п. 16.1 ст. 16 ПК України платник податків, зокрема, зобов`язаний:
- подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів;
- сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи;
- використовувати електронний кабінет для листування з контролюючими органами в електронній формі у разі подання звітності в електронній формі, а також після проходження електронної ідентифікації он-лайн в електронному кабінеті, крім платників податків, які відмовилися від використання електронного кабінету в порядку, встановленому цим Кодексом, та платників податків, які не визначили спосіб взаємодії із контролюючим органом.
Відповідно до п. 46.1 ст. 46 ПК України податкова декларація, розрахунок, звіт (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючим органам у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата грошового зобов`язання, у тому числі податкового зобов`язання або відображаються обсяги операції (операцій), доходів (прибутків), щодо яких податковим та митним законодавством передбачено звільнення платника податку від обов`язку нарахування і сплати податку і збору, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку, а також суми нарахованого єдиного внеску.
Форма податкової декларації встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику (п. 46.5 цієї ж статті Кодексу). Зокрема, у випадку звітування платниками по податку на прибуток підприємств форма відповідної податкової декларації затверджена наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897.
Також за змістом норм абз. 1 п. 46.2 ст. 46 ПК України платник податку на прибуток (крім платників податку на прибуток, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» зобов`язані оприлюднювати річну фінансову звітність та річну консолідовану фінансову звітність разом з аудиторським звітом) подає разом з відповідною податковою декларацією квартальну або річну фінансову звітність у порядку, передбаченому для подання податкової декларації з урахуванням вимог статті 137 цього Кодексу.
Водночас п.п. 137.4 ст. 137 ПК України передбачено, що податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. Податковий (звітний) період починається з першого календарного дня податкового (звітного) періоду і закінчується останнім календарним днем податкового (звітного) періоду.
Згідно із положеннями п. 137.5 зазначеної статті ПК України річний податковий (звітний) період встановлюється для таких платників податку:
а) платників податку, які зареєстровані протягом звітного (податкового) року (новостворені), що сплачують податок на прибуток на підставі річної податкової декларації за період діяльності у звітному (податковому) році;
б) виробників сільськогосподарської продукції;
в) платників податку, у яких річний дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням прямих податків), визначений за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), за попередній річний звітний період, не перевищує 40 мільйонів гривень. При цьому до річного доходу від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначеного за показниками Звіту про фінансові результати (Звіту про сукупний дохід), включається дохід (виручка) від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг), інші операційні доходи, фінансові доходи та інші доходи;
г) фізичних осіб - підприємців, у тому числі таких, які обрали спрощену систему оподаткування, та фізичних осіб, які провадять незалежну професійну діяльність, щодо виплачених нерезиденту доходів (прибутків) із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку, визначеному пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу;
ґ) суб`єктів господарювання - юридичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, щодо виплачених нерезиденту доходів (прибутків) із джерелом їх походження з України, що оподатковуються в порядку, визначеному пунктом 141.4 статті 141 цього Кодексу;
д) суб`єктів господарювання - юридичних осіб, які обрали спрощену систему оподаткування, щодо отриманого скоригованого прибутку контрольованої іноземної компанії, що оподатковується в порядку, визначеному статтею 39-2 та цим розділом.
Крім того, нормами п.п. 48.1, 48.3, 48.5 ст. 48 ПК України визначено, що податкова декларація складається за формою, затвердженою в порядку, визначеному положеннями пункту 46.5 статті 46 цього Кодексу та чинному на час її подання.
Податкова декларація повинна містити ряд певних обов`язкових реквізитів, серед них звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація.
Податкова декларація юридичної особи повинна бути підписана керівником платника податків або уповноваженою особою, а також особою, яка відповідає за ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації до контролюючого органу. У разі ведення бухгалтерського обліку та подання податкової декларації безпосередньо керівником платника податку така податкова декларація підписується таким керівником. При цьому достатнім підтвердженням справжності документа податкової звітності є наявність оригіналу підпису уповноваженої особи на документі у паперовій формі або наявність накладеного на електронний документ кваліфікованого електронного підпису чи печатки платника податку.
Відповідно до п. 48.7 ст. 48 ПК України податкова звітність, складена з порушенням норм цієї статті, не вважається податковою декларацією, крім випадків, встановлених пунктом 46.4 статті 46 цього Кодексу.
Також положеннями п. 49.1 - 49.3 ст. 49 ПК України встановлено, що податкова декларація подається за звітний період в установлені цим Кодексом строки контролюючому органу, в якому перебуває на обліку платник податків.
Платник податків зобов`язаний за кожний встановлений цим Кодексом звітний період, в якому виникають об`єкти оподаткування, або у разі наявності показників, які підлягають декларуванню, відповідно до вимог цього Кодексу подавати податкові декларації щодо кожного окремого податку, платником якого він є. Цей абзац застосовується до всіх платників податків, в тому числі платників, які перебувають на спрощеній системі оподаткування обліку та звітності.
Податкова декларація подається за вибором платника податків, якщо інше не передбачено цим Кодексом, в один із таких способів:
а) особисто платником податків або уповноваженою на це особою;
б) надсилається поштою з повідомленням про вручення та з описом вкладення;
в) засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг та «Про електронні довірчі послуги».
Єдиною ж підставою для неприйняття податкової декларації засобами електронного зв`язку в електронній формі є недійсність кваліфікованого електронного підпису чи печатки такого платника податків, у тому числі у зв`язку із закінченням строку дії відповідного сертифіката відкритого ключа, за умови що така податкова декларація відповідає всім вимогам електронного документа, містить достовірні обов`язкові реквізити та надана у форматі, доступному для її технічної обробки.
При цьому за змістом норм п. 49.8, 49.9 ст. 49 ПК України прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.
За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом.
За умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою:
- за наявності на всіх аркушах, з яких складається податкова декларація та, за бажанням платника податків, на її копії, відмітки (штампу) контролюючого органу, яким отримана податкова декларація, із зазначенням дати її отримання, або квитанції про прийняття податкової декларації у разі її подання засобами електронного зв`язку, або поштового повідомлення з відміткою про вручення контролюючому органу, у разі надсилання податкової декларації поштою;
- у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було подано до контролюючого органу податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2021 року від 22.02.2021 за № 9031909253 та задекларовано від`ємне значення (рядок 21) в сумі 7215975 грн (а.с. 30-36, т.1). У графах 1 та 2 таблиці 1 додатку 2 до податкової декларації за січень 2021 платник визначив періодом, у якому виникло від`ємне значення - лютий 2021 року. Тобто, в декларації за січень 2021 року в таблиці 1 додатку 2 до податкової декларації періодом, у якому виникло від`ємне значення зазначено лютий 2021 року, який фактично ще не настав.
Така декларації прийнята податковим органом, про що свідчить квитанція №2 (а.с. 37, т.1).
ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» 23.03.2021 подало уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок №9059673763 (а.с. 38-41, т.1). Зокрема, до такого уточнюючого розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ було долучено Додаток 2 Довідку про суму від`ємного значення звітного (податкового) періоду, яка зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (Д2). Звітний (податковий) період, що уточняється – січень 2021. В таблиці 1 вказаного Додатку 2 відносно звітного (податкового) періоду, у якому виникло значення у графах 2, 3, 4 під порядковим номером 1 в таблиці було зазначено: місяць - 2, рік - 2021, усього - (мінус) 7 215 975,00 грн; та відповідно у графах 2, 3, 4 під порядковим номером 2 в таблиці було зазначено: місяць - 1, рік - 2021, усього – 7 215 975,00грн. Тобто уточнено місяць звітного (податкового) періоду, у якому виникло значення із лютого (02) 2021 на січень (01) 2021 року. 
В розділі: "Розрахунок подається до" позивачем в Уточнюючому розрахунку податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок №9059673763 зазначено: "ГОЛВНЕ УПРАВЛІННЯ ДПС У КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ, БОРИСПІЛЬСЬКА ДЕРЖАВНА ПОДАТКОВА ІНСПЕКЦІЯ (БОРИСПІЛЬСЬКИЙ РАЙОН)".
Таку податкову звітність також прийнято податковим органом, про що свідчить квитанція №2 (а.с. 42, т.1). У вказаній квитанції в розділі: "Результат обробки: Документ доставлено до" вказано: "ГУ ДПС У КИЇВСЬКІЙ ОБЛАСТІ (БОРИСПІЛЬСЬКИЙ РАЙОН)".
Як стверджував відповідач, у зв`язку з заповненням такого уточнюючого розрахунку з порушенням вимог п.48.1, п.48.3 ст.48 ПК України, а саме: порушено складання звітності відповідно до форми, затвердженої в порядку визначеному положенням п.46.5 ст.46 ПК України з урахуванням п.48.3 ст.48 ПК України, а також з порушенням Порядку №21 відповідачем сформовано лист від 29.03.2021 №13217/6/10-36-18-08, відповідно до якого позивача повідомлено, що уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок №9059673763 від 23.03.2021 (з додатками) за звітний (податковий) період березень 2021 року присвоїли статус "Не визнано як податкова звітність" (а.с. 60, т.1).
У контексті наведеного Суд також враховує, що подання електронних документів (в тому числі податкової звітності) здійснюється платниками з урахуванням положень Порядку обміну електронними документами з контролюючими органами (далі Порядок), затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 06.06.2017 № 557, на підставі договору про визнання електронних документів, що визначає взаємовідносини суб`єктів електронного документообігу.
Зокрема, за змістом п. 6, абз. 1 і 3 п. 8, абз. 2 п. 9 і п. 11розд. ІІ цього Порядку після надходження електронного документа здійснюється його автоматизована перевірка у день надходження або не пізніше наступного робочого дня, якщо електронний документ надійшов після закінчення операційного дня.
За результатами автоматизованої перевірки платнику надсилається перша квитанція протягом двох годин з часу отримання електронного документа контролюючим органом, в іншому разі протягом перших двох годин наступного операційного дня.
Якщо автору протягом встановленого строку після відправки електронного документа не надійшла перша квитанція, електронний документ вважається не одержаним адресатом.
Не пізніше наступного робочого дня з моменту формування першої квитанції, якщо інше не встановлено нормативно-правовими актами та Порядком, формується друга квитанція, яка є підтвердженням про прийняття (реєстрацію) або повідомленням про неприйняття в контролюючому органі електронного документа.
У разі наявності другої квитанції про прийняття електронного документа датою та часом прийняття (реєстрації) електронного документа контролюючим органом вважаються дата та час, зафіксовані у першій квитанції.
Водночас у силу приписів пп. 49.11.1 п. 49.1 ст. 49 ПК України у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48, а також недотримання вимог абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу, контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема, у випадку отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.
Податкова декларація вважається неподаною за умови порушення норм пунктів 48.3 і 48.4 статті 48, абзаців першого - третього пункту 49.4 статті 49 цього Кодексу та надання або надсилання контролюючим органом платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації, зокрема засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронні довірчі послуги» для податкових декларацій, поданих у такий спосіб (п. 49.15 ст. 49 ПК України).
Згідно із п. 49.12 ст. 49 ПК України у разі отримання відмови контролюючого органу у прийнятті податкової декларації платник податків має право:
- подати податкову декларацію та сплатити штраф у разі порушення строку її подання;
- оскаржити рішення контролюючого органу у порядку, передбаченому статтею 56 цього Кодексу.
У разі якщо в установленому законодавством порядку буде встановлено факт неправомірної відмови контролюючим органом (посадовою особою) у прийнятті податкової декларації, остання вважається прийнятою у день її фактичного отримання контролюючим органом (п. 49.13 зазначеної вище статті Кодексу).
Як свідчать наявні у справі матеріали повідомлення про відмову у прийнятті як податкової звітності уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок №9059673763 від 23.03.2021 (зареєстрованої 23.03.2021) ГУ ДПС у Київській області оформило виключно у паперовому вигляді листом від 29.03.2021 та надіслало позивачу засобами поштового зв`язку (а.с. 50, т.1). 
Надаючи оцінку такому листуванню, суд наголошує, що останнє не містить фрази про відмову у прийнятті уточнюючих податкових декларацій платника податків, натомість у такому листі зазначено, що податкова звітність складена з порушенням норм ПК України, а тому не визнана як податкова звітність. Отже, фактично відповідач не прийняв саме повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації, а надіслав позивачу лист про невизнання його декларації податковою звітністю, чим порушив пункт 49.11 статті 49 ПК України.
При цьому податковим законодавством контролюючий орган не наділений повноваженнями щодо невизнання податкової декларації документом податкової звітності, тобто надання їй статусу «не визнана як податкова декларація», оскільки у відповідності до статей 48 та 49 ПК України податковий орган має право або прийняти податкову декларацію, або відмовити у її прийнятті.
В свою чергу, вживання податковим органом загального посилання на невідповідність уточнюючого розрахунку статтям Податкового кодексу України без конкретизації, не може вважатись обґрунтованим.
Як наслідок таке листування суперечить принципу «належного урядування» (яким зокрема, передбачається, що на державні органи покладений обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не можуть мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що уточнюючий розрахунок податкових зобов`язань з ПДВ, у зв`язку з виправленням самостійно виявлених помилок №9059673763, поданий ТОВ «НІКО МЕГАПОЛІС» 23.03.2021 прийнятий податковим органом.
Як встановлено судом із матеріалів справи та не заперечується учасниками справи, позивачем було подано податкову декларацію з податку на додану вартість за січень 2021 року від 22.02.2021 за № 9031909253 та задекларовано від`ємне значення (рядок 21) в сумі 7 215 975 грн. У графах 1 та 2 таблиці 1 додатку 2 до податкової декларації за січень 2021 платник визначив періодом, у якому виникло від`ємне значення, саме лютий 2021 року. 
Тобто, фактично позивач, хоч і помилково з огляду на назву місяця (лютий замість січня) зазначив (відобразив/вказав) в таблиці 1 додатку 2 до податкової декларації в графі звітний (податковий) період, у якому виникло значення - лютий (02) 2021 року. 
Водночас, відповідач зазначаючи в акті камеральної перевірки про те, що позивачем задекларовано звітний податковий період у якому виникло від`ємне значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду - 02.2021, безпідставно робить висновок, що позивачем у вказаній звітності - не визначено (невірне значення/відображення), тобто звітний (податковий) період - не задекларовано та/або не вказано або відсутнє, що спричини невідповідність даних декларації з ПДВ в частині задекларованої суми від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) з даними задекларованими у відповідних рядках Додатку 2.
Крім того, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, а також не спростовано відповідачем, сума задекларованого позивачем від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (рядок 21) як у поданій первинні декларації з додатками так і в поданому Уточнюючому розрахунку із додатками є незміною та становить 7 215 975 грн. Фактично позивачем було уточнено лише місяць з лютого на січень 2021 року, оскільки станом на звітний період - січень 2021 року, фактично лютий 2021 року ще не настав, був помилково вказаний позивачем та уточнений лише в назві місяця без зміни будь-яких сум ПДВ та податкового кредиту і від`ємного значення.       
Окрім того, суд звертає увагу відповідача, що пунктом 75.1 статті 75 ПК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено право контролюючих органів проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Камеральною вважається перевірка, яка проводиться у приміщенні контролюючого органу виключно на підставі даних, зазначених у податкових деклараціях (розрахунках) платника податків.
Камеральна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу без будь-якого спеціального рішення керівника такого органу або направлення на її проведення. Камеральній перевірці підлягає вся податкова звітність суцільним порядком. Згода платника податків на перевірку та його присутність під час проведення камеральної перевірки не обов`язкова.
Згідно із пунктом 86.2 статті 86 ПК України за результатами камеральної перевірки у разі встановлення порушень складається акт у двох примірниках, який підписується посадовими особами такого органу, які проводили перевірку, і після реєстрації у контролюючому органі вручається або надсилається для підписання протягом трьох робочих днів платнику податків у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу.
Отже камеральна перевірка є окремим самостійним видом перевірок і не належить ні до планових, ні до позапланових.
Відповідно до пункту 50.1 статті 50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку. Платник податків має право не подавати такий розрахунок, якщо відповідні уточнені показники зазначаються ним у складі податкової декларації за будь-який наступний податковий період, протягом якого такі помилки були самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявлені.
Зазначена норма зобов`язує платника податку надіслати до контролюючого органу уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації або виправити помилку шляхом відображення уточнюючих показників у складі поточної декларації за будь-який наступний податковий період.
Пунктом 50.2 статті 50 ПК України визначено, що платник податків під час проведення документальних планових та позапланових перевірок не має права подавати уточнюючі розрахунки до поданих ним раніше податкових декларацій за будь-який звітний (податковий) період з відповідного податку і збору, який перевіряється контролюючим органом.
Тобто цією нормою обмежено право на подачу уточнюючих розрахунків до поданих раніше податкових декларацій лише під час проведення документальних планових та позапланових перевірок, як наслідок, у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу).
Отже, що після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки платник має право подавати уточнюючі розрахунки до податкової звітності, а контролюючий орган, приймаючи відповідне податкове повідомлення-рішення, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку у разі його подання.
Наведене узгоджується також із змістом пункту 50.3 статті 50 ПК України, відповідно до якого контролюючий орган має право на проведення позапланової перевірки платника податків за відповідний період у разі неподання останнім уточнюючого розрахунку до податкової декларації протягом 20 робочих днів після дати складення довідки про проведення електронної перевірки, якою встановлено порушення податкового законодавства.
Вирішуючи справи із застосуванням наведених норм права, Верховний Суд неодноразово, зокрема у постановах від 10 січня 2024 року (справа № 805/3164/17-а), від 12 лютого 2021 року (справа №808/537/16), від 22 грудня 2020 року (справа №640/15334/19), від 03 вересня 2020 року (справа №808/2156/17), від 31 серпня 2020 року (справа №820/6771/16), від 12 серпня 2020 року (справа № 805/2408/16-а), від 19 вересня 2019 року (справа №815/4013/14) висловлював позицію, що у випадках отримання акта камеральної перевірки щодо певної податкової декларації платник податків не обмежений у праві подати уточнюючий розрахунок до цієї декларації у період після проведення камеральної перевірки і до прийняття контролюючим органом податкового повідомлення-рішення за наслідками такої перевірки, а контролюючий орган, приймаючи у такому випадку відповідне податкове повідомлення-рішення за наслідками перевірки, повинен встановити дійсний обов`язок платника зі сплати податку з урахуванням даних уточнюючого розрахунку.
З установлених судом обставин слідує, що позивач скористався наданим пунктом 50.1 статті 50 ПК України правом на подання уточнюючих розрахунків до раніше поданих декларацій, у зв`язку з чим у контролюючого органу виник обов`язок по їх прийняттю, із перевірки таких уточнень та встановлення дійсного обов`язку платника із сплати відповідного податку.
Відтак, вищенаведене спростовує доводи контролюючого органу, про те, що після отримання акту камеральної перевірки, яким було встановлено порушення з боку позивача, на платника податків не можуть поширюються норми статті 50 ПК України.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 10 січня 2024 року у справі № 805/3164/17-а та від 19 вересня 2024 року у справі № 640/16509/22.
За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Київській області № 0065111808 від 13.04.2021.
Доводи апеляційних скарг зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається  до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи.
При цьому, колегія суддів зазначає, що згідно з п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.                                                                                          Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, –
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області залишити без задоволення, а рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий          суддя                                                                      Є.І.Мєзєнцев

                    cуддя                                                                      О.В.Епель

                              суддя                                                                      В.В.Файдюк