ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"07" жовтня 2025 р.           Справа№ 910/4455/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Яценко О.В.
суддів:            Тищенко О.В. 
          Хрипуна О.О. 

за участю секретаря судового засідання:           Антонюк А.С.  

за участю представників учасників справи           згідно протоколу судового засідання від 07.10.2025  

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційну скаргу                     Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП»
на додаткове рішення          Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 (повний текст складено і підписано 02.07.2025)
у справі          № 910/4455/25 (суддя - Я.А.Карабань)
за позовом          Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ»
до                    Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП»
про                    стягнення 314  944 грн. 00 коп.

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» про стягнення суми грошових коштів у розмірі 314 944 грн. 47 коп., з яких: 301  579 грн. 20 коп. безпідставно отримані грошові кошти, 2 997 грн. 78 коп. 3% річних та 10 367 грн. 49 коп. інфляційні втрати.
Рішенням Господарського міста Києва від 16.06.2025 у справі № 910/4455/25 позов задоволено повністю.
Додатковим рішенням Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» про ухвалення додаткового рішення в справі № 910/4455/25 задоволено; стягнуто з Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» 30 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.
При розгляді заяви позивача про ухвалення додаткового рішення суд перші інстанції:
- з`ясував, що на підтвердження понесення витрат на правову допомогу позивачем до матеріалів справи долучено: копію договору №264 про надання правничої допомоги від 21.03.2025, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС», копії ордеру серії АІ №1853635   від 21.03.2025 та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН №1304 від 04.11.2017 на ім`я адвоката Мазур І.О., акт виконаних робіт №001425 від 02.06.2025 з переліком наданих послуг на суму 30 000 грн. 00 коп., з рахунком №001390 від 08.04.2025 на суму 30  000 грн. 00 коп. та платіжну інструкцію №649 від 30.04.2025 по сплату послуг згідно договору та рахунку на суму 30  000 грн. 00 коп.;
- зазначив, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (п. 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; п. 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19);
- констатував, що відповідно до приписів ч.6 ст.126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами;
- дійшов висновку, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони;
- вказав, що відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому відповідачем розмірі.
Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем підтверджено правовий статус адвоката, наявність доказів фактичного надання послуг на підставі договору про надання правової допомоги, співмірність розміру витрат з наданими послугами, суд першої інстанції дійшов висновку, що витрати позивача на професійну правову допомогу в розмірі 30  000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача. 
Не погоджуючись із додатковим рішенням Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25, 22.07.2025 Приватне підприємство «ТРАНСОЙЛ ГРУП» засобами поштового зв`язку (судом отримано і зареєстровано 28.07.2025) у встановлений процесуальний строк звернулось з апеляційною скаргою до Північного апеляційного господарського суду, у якій просить скасувати додаткове рішення Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 та ухвалити у справі нове рішення - про відмову у задоволенні вимог про стягнення 30 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- додаткове рішення підлягає скасуванню відповідно до п. 2 ч. ст.. 129 ГПК України, оскільки інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові, покладається на позивача. А оскільки основне рішення наразі оскаржується в повній мірі та може бути скасоване судом апеляційної інстанції, стягнення витрат на правничу допомогу є передчасним;
- розгляд справи відбувався без виклику сторін за наявними в матеріалах справи;
- відповідач заперечення не подавав, тому фактично дії представника велися у вузькому діапазоні та включали в себе: надання консультацій, де є стала судова практика, яка не потребує фахових виконавців, а є легкою для адвоката України; підготовка та подання позовної заяви, зразки яких є в електронному суді та будь-якого юриста підприємства, тож часовий проміжок складання не мав перевищувати 90 хвилин;
- загальний витрачений час на аналіз, консультацію, складання базового позову мав становити не більше 120 хвилин роботи Адвокатського об`єднання «ГОЛДРЕНС ПАРТНЕРС» , і це лише за умови роботи одного адвоката;
- враховуючи обсяг проведених робіт, проміжок витраченого часу, робота Адвокатського об`єднання «ГОЛДРЕНС ПАРТНЕРС» не мала коштувати більше 12 000 грн. 00 хв. (орієнтовно 3  000 грн. 00 коп. на годину), хоча і ця сума значно перевищує мінімальну місячну плату в Україні;
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.07.2025 апеляційна скарга Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на додаткове рішення Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.07.2025 у справі № 910/4455/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на додаткове рішення Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25; справу № 910/4455/25 призначено до розгляду на 10.09.2025 о 13 год. 20 хв.
14.08.2025 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач зазначає, що оскаржуване додаткове рішення є законним та справедливим. 
В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на те, що:
- до суду першої інстанції відповідачем не було подано до суду жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі, наслідком чого є пропуск строку, встановленого ухвалою Господарського міста Києва від 23.06.2025 у справі № 910/4455/25  та невиконання норми ч. 6,7 ст. 126 ГПК України; апелянт не може виправити у апеляції те, що міг і мав зробити у відведений судом строк у першій інстанції, зокрема без доведення поважних причин пропуску такого строку;
- саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони;
- апелянт не надав жодного належного доказу «ринкових цін» чи будь-яких релевантних розрахунків, обмежившись припущеннями про часовий проміжок не більше 90- 120 хвилин на надання правничої допомоги та відсиланням до мінімальної зарплати - що не є критеріями із статті 126 ГПК України і не співвідноситься з природою фіксованого гонорару;
- витрати підтверджено договором № 264 про надання правничої допомоги від 21.03.2025, рахунком, платіжною інструкцією та актом виконаних робіт з детальним описом наданих послуг (підготовка процесуальних документів у справі) - на загальну суму 30  000 грн. 00 коп.;
- суд першої інстанції прямо врахував правову природу фіксованого гонорару, автономію волі сторін договору та відповідні правові позиції Верховного Суду щодо недопустимості втручання суду у погоджений сторонами порядок обчислення гонорару та критеріїв «реальності» й «розумності» судових витрат;
- посилання апелянта на пункт 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України як на підставу для скасування додаткового рішення, є юридично хибним. Норма про покладення «інших судових витрат» у разі відмови в позові застосовується за результатом розгляду справи відповідної інстанції. На момент ухвалення додаткового рішення позов позивача було повністю задоволено, а отже - суд першої інстанції обґрунтовано поклав витрати на відповідача. Сам факт подання апеляції на основне рішення не нівелює і не «заморожує» дію та законність додаткового рішення: у разі зміни результату спору суд апеляційної інстанції має процесуальні інструменти для нового розподілу витрат сторін;
- фіксований гонорар за визначенням не тотожний погодинному тарифу, а отже - спроби апелянта «перелічити» фіксовану ціну у години без доказової бази є методологічно помилковими й суперечать підходу, відображеному у додатковому рішенні. Сума 30  000 грн. 00 коп. становить орієнтовно 9,53 % ціни позову - співвідношення, яке відповідає критеріям ч. 4 ст. 126 ГПК України з урахуванням предмета спору, обсягу наданих послуг, значення справи та результату розгляду;
- доводи апеляційної скарги зводяться до припущень і не містять процесуально допустимих підстав для скасування законного та обґрунтованого додаткового рішення. Процесуальні умови для його ухвалення дотримані; розмір витрат підтверджено належними доказами і він є співмірним; тягар доведення неспівмірності витрат апелянтом не виконано у суді першої інстанції; аргумент про «передчасність» - безпідставний.
Розпорядженням керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 № 09.1-08/2105/25 призначено повторний автоматизований розподіл справи № 910/4455/25 у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А., який входить до складу колегії суддів і не є суддею-доповідачем, у відпустці у період з 01.09.2025 по 14.09.2025.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 08.09.2025 апеляційна скарга Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на додаткове рішення Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Коробенко Г.П., Кравчук Г.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.09.2025 у справі № 910/4455/25  прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Коробенко Г.П.) справу № 910/4455/25; розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на додаткове рішення Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 призначено на 07.10.2025 об 11 год. 20 хв. 
Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 справа № 910/4455/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.
Згідно з протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 06.10.2025 апеляційна скарга Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на додаткове рішення Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Хрипун О.О., Тищенко О.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 06.10.2025 справу № 910/4455/25 прийнято до свого провадження визначеною колегією суддів (головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Тищенко О.В., Хрипун О.О.); учасників справи повідомлено, що розгляд апеляційної скарги Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на додаткове рішення Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 відбудеться у раніше визначені дату та час, а саме 07.10.2025 об 11:20 год. 
Станом на 07.10.2025 до Північного апеляційного господарського суду інших відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Під час розгляду справи представник позивача проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із  ст.269 ГПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване додаткове рішення суду першої інстанції не підлягає скасуванню або зміні, з наступних підстав.

Товариство з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» про стягнення суми грошових коштів у розмірі 314 944 грн. 47 коп., з яких: 301 579 грн. 20 коп. безпідставно отримані грошові кошти, 2 997 грн. 78 коп. 3% річних та 10 367 грн. 49 коп. інфляційні втрати.
Рішенням Господарського міста Києва від 16.06.2025 у справі № 910/4455/25 позов задоволено повністю.
20.06.2025 до суду надійшла заява позивача про ухвалення додаткового рішення, а саме останній просить суд стягнути з відповідача 30 000 грн. 00 коп. понесених витрат на правову допомогу.
Додатковим рішенням Господарського міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» про ухвалення додаткового рішення в справі № 910/4455/25 задоволено; стягнуто з Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» 30 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.
Стаття 221 ГПК України встановлює, що:
- якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 1);
- у випадку, визначеному частиною першою цієї статті, суд вирішує питання про судові витрати без повідомлення учасників справи. Якщо суд вважатиме за необхідне, для вирішення питання про судові витрати він може призначити судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог (ч. 2);
- у випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 244 цього Кодексу (ч. 3).
Відповідно до п. 3 ч. 1  ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення, а в разі якщо суд вирішує лише питання про судові витрати - без повідомлення учасників справи (ч. 3 ст. 244 ГПК України).
Частина 1 ст. 123 ГПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, серед іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу, а також витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (п. 1 та п. 4 ч. 3  ст. 123 ГПК України).
Згідно з приписами ч. 2 ст. 16 ГПК України  представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 124 ГПК України  встановлює, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.
Водночас за приписами ч. 2 ст. 124 ГПК України, у разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
При цьому ч. 8 ст. 129 ГПК України  встановлює, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Згідно з правовою позицією, яка викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2020 у справі № 922/376/20, оскільки в процедурі спрощеного провадження стадія судових дебатів відсутня, то вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат до закінчення судових дебатів - не може розповсюджуватися на сторін у справі, яка розглядається у спрощеному провадженні, а в даному випадку до правовідносин сторін підлягає застосуванню інша вимога ч. 8 ст. 129 ГПК України  про подання доказів щодо розміру понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.
Отже, за приписами ГПК України попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат сторона має подати до суду разом з першою заявою по суті спору, якою відповідно до приписів ч. 2 ст. 161 ГПК України  є позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву, а докази понесення таких витрат - до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
При цьому, за змістом положень ч. 5 ст. 240 ГПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
З матеріалів справи слідує, що:
- позивачем у позовній заяві зазначалось, що попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат позивача за розгляд справи складається з, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції - 30 000 грн. 00 коп. та, що в порядку ч. 8 ст. 129 ГПК України докази (документи) на підтвердження судових витрат, фактично понесених ТОВ «ІНСАЙДІНГ» у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції, а також докази на підтвердження обсягу послуг із надання професійної правничої допомоги будуть надані після їх здійснення і підписання актів приймання-передачі правової допомоги за Договором № 264 про надання правничої допомоги від 21.03.2025, укладеного між ТОВ «ІНСАЙДІНГ» та АО «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС», але не пізніше 5 днів після ухвалення рішення суду у справі;
- 20.06.2025 (тобто у строк, який не перевищує 5 днів з моменту ухвалення рішення - примітка суду) до суду першої інстанції від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового рішення у справі, в якій заявник просить стягнути з відповідача 30  000 грн. 00 коп. понесених витрат на правову допомогу. До вказаної зави додані докази понесення таких витрат.
Отже, матеріалами справи підтверджується дотримання позивачем як строків подання попереднього (орієнтовного) розрахунку суми судових витрат, так і строків подання доказів понесення таких витрат.
Частини 1 та 2 ст. 126 ГПК України встановлює, що:
- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави;
- за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 3  ст. 126 ГПК України).
Під час розгляду справи № 910/4455/25 інтереси позивача представляв адвокат Мазур Ірина Олександрівна на підставі ордеру серії АІ № 1853635 від 21.03.2025, який виданий Адвокатським об`єднанням «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС».
Колегією суддів встановлено, що Мазур Ірина Олександрівна є адвокатом та має свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії РН № 1304 від 04.11.2017.
Наданими позивачем документами підтверджено наступне.
21.03.2025 між Адвокатським об`єднанням «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС» (виконавець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» (клієнт) укладено договір № 264 про надання правничої допомоги (далі - договір).
Відповідно до п. 1.1 договору клієнт доручає, а виконавець приймає на себе зобов`язання надавати послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.
Згідно з п. 2.1. виконавець, на підставі звернення клієнта, приймає на себе зобов`язання з надання таких послуг, зокрема надати клієнту правничу допомогу у судовій справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» до Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» про стягнення коштів, інфляційних втрат, та 3% річних. На підставі цього договору клієнт доручає виконавцю вести досудову роботу щодо врегулювання заборгованості (претензійну), вести справи в місцевих господарських судах, судах апеляційної інстанції, у Верховному Суді. Для цього клієнтом надаються виконавцю усі права, які надані законом позивачу, відповідачу, третій особі ,заявникові та скаржникові, зацікавленій особі, залежно від процесуального статусу, в якому перебуває клієнт.
Пунктом 4.1. договору передбачено, що послуги, що надаються виконавцем, клієнт оплачу в гривнях, шляхом переказу суми, яка підлягає сплаті за вже надані послуги. Суми, які вказані в цьому розділі, підлягають оплаті клієнтом протягом 5-х днів з моменту отримання клієнтом рахунку-фактури.
Згідно з п. 4.2.1. договору клієнт сплачує виконавцю фіксовану вартість надання професійної правничої допомоги клієнту у справі згідно з п. 2.1.1 договору, а саме, зокрема: за надання професійної правничої допомоги клієнту у суді першої інстанції, що включає підготовку та подачу позовної заяви до суду, підготовку інших розумно необхідних процесуальних документів у судовій справі, участь у судових засіданнях у суді першої інстанції ( у разі, якщо такі будуть) - 30 000 грн. 00 коп. без ПДВ.
Згідно з п. 4.4. договору після закінчення кожного календарного місяця чи іншого періоду, в якому були надані послуги, складається акт про надані послуги, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданих послуг та їх вартість. На письмову вимогу клієнта виконавець може надавати додатки до актів про надання послуг, в яких буде вказано перелік наданих послуг та ідентифікація.
Відповідно до п. 7.1. договору цей договір укладений на невизначений строк.
Акт виконаних робіт між Адвокатським об`єднанням «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНСАЙДІНГ» від 21.036.2025 на суму 30  000 грн. 00 коп. містить опис обсягу наданих послуг, а саме: 
- 08.04.2025, підготовка процесуального документу: підготовка та подача позовної заяви ТОВ «ІНСАЙДИНГ» до ПП «ТРАНСОЙЛ ГРУП» про стягнення коштів (кондиційний позов), інфляційних втрат, та 3% річних: кількість годин - 6, 00;
- 06.05.2025, підготовка процесуального документу: підготовка проекту клопотання ТОВ «ІНСАЙДІНГ» про приєднання доказів з додатками на виконання ухвали Господарського суду міста від 14.04.2025 р. у справі № 910/4455/25 щодо зобов`язань Позивача в період з 09.05.2025 по 12.05.2025 надати докази та письмове підтвердження: кількість годин - 1, 00.
Адвокатське об`єднання «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС» виставило позивачу рахунок № 001390 від 08.04.2025 згідно договору № 264 про надання правничої допомоги від 21.03.2025 на суму 30  000 грн. 00 коп.
Вказаний рахунок 24.02.2025 оплачений позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією № 649 від 30.04.2025 переказу коштів на суму 30  000 грн. 00 коп.
Отже, матеріалами справи підтверджується факт надання позивачу Адвокатським об`єднанням «ГОЛДРЕЙН ПАРТНЕРС» послуг на заявлену до стягнення суму.

Щодо обставин, пов`язаних з визначенням розміру витрат на правничу допомогу при розгляді справи судом першої інстанції, слід зазначити таке.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині ч. 4  ст. 129 ГПК України, згідно з яким у разі часткового задоволення позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Частина 4  ст. 126 ГПК України  встановлює, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5  ст. 126 ГПК України).
Відповідно до приписів ч. 6 ст. 126 ГПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
У розумінні положень ч. 5 ст. 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Разом із тим, у частині 5 ст. 129 ГПК України  визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Так, за змістом ч. 5  ст. 129 ГПК України  під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, визначені також положеннями частин 6, 7, 9  ст. 129 ГПК України.
Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (ч.ч. 5-6 ст. 126 ГПК України).
Водночас під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись ч.ч. 5-7,9 ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19.
До того ж у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерію розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи та доводів сторін.
Таким чином, вирішуючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані заявником до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації. Зокрема, чи відповідають зазначені у документах дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом, документам, наявним у судовій справі, чи не вчиняв адвокат під час розгляду справи дій, які призвели до затягування розгляду справи, зокрема, але не виключно, чи не подавав явно необґрунтованих заяв і клопотань, чи не включено у документи інформацію щодо витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, які не підтверджені належними доказами та навпаки, якими доказами підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Колегія суддів звертає увагу, що в суді першої інстанції відповідачем не було подано як клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, так і жодних належних та допустимих доказів на підтвердження неспівмірності витрат на правничу допомогу в заявленому позивачем розмірі.
Доводи апелянта щодо неспівмірності витрат позивача детально викладені вище.
Щодо таких доводів, колегія суддів зазначає наступне.
За змістом ч. 3 ст. 237 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) однією з підстав виникнення представництва є договір.
Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону № 5076-VI).
Закон України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).
Слід зауважити на тому, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Частинам 1 та 2 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі: фіксованого розміру, погодинної оплати.
Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.
Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається ч. 1 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» як «форма винагороди адвоката», але в розумінні ЦК України  становить ціну такого договору.
Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.
З матеріалів справи слідує, що у договорі сторонами погоджено фіксований розмір гонорару.
В свою чергу відповідачем фактично не вказано, в чому саме полягає невідповідність визначеної в договорі фіксованої суми гонорару зв`язку із розглядом справи - 30 000 грн. 00 коп. в суді першої інстанції вимогам чинного законодавства та обставинам справи, не наведено конкретних посилань на розмір відповідних ринкових цін та не мотивовано, в чому саме полягає така неспівмірність.
При цьому відповідач не був позбавлений можливості навести середній розмір ринкових цін на професійну правничу допомогу виходячи саме з фіксованого розміру гонорару та, виходячи з вказаного, доводити не співмірність заявленої позивачем до стягнення суми, проте вказаного ним зроблено не було, як під часу розгляду справи судом першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції.
Окрім цього, колегія суддів звертає увагу, що посилання апелянта на пункт 2 ч. 4 ст. 129 ГПК України як на підставу для скасування додаткового рішення, не є юридично правильним, оскільки норма про покладення «інших судових витрат» у разі відмови в позові застосовується за результатом розгляду справи відповідної інстанції. На момент ухвалення додаткового рішення позов позивача було повністю задоволено, а отже - суд першої інстанції обґрунтовано поклав витрати на відповідача. 
Колегія суддів наголошує, що подання апеляції на основне рішення не зупиняє дію додаткового рішення, оскільки воно є самостійним актом і набирає законної сили самостійно. Суд апеляційної інстанції має повноваження переглянути та змінити розподіл судових витрат, ухвалюючи нове рішення, якщо це випливає зі зміни результату справи.
Відтак, дослідивши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним із ціною позову та наданими послугами, а відтак, враховуючи наявність доказів фактичного надання послуг на підставі договору про надання правової допомоги, виходячи із загальних засад господарського законодавства щодо справедливості, добросовісності, принципу співмірності та розумності судових витрат, враховуючи всі аспекти та складність справи, суд першої інстанції цілком вірно визнав, що витрати позивача на професійну правову допомогу в розмірі 30 000 грн. 00 коп. є обґрунтованими та підлягають стягненню з відповідача.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши матеріали наявні у справі, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржник не довів обґрунтованість своєї апеляційної скарги, докази на підтвердження своїх вимог суду не надав, апеляційний суд погоджується із додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційних скарг не вбачається.
Враховуючи вищевикладене, вимоги та доводи апеляційної скарги, апеляційна скарга Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТРАНСОЙЛ ГРУП» на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 залишити без задоволення.
2. Додаткове рішення Господарського суду міста Києва 02.07.2025 у справі № 910/4455/25 залишити без змін.

Матеріали даної справи повернути до місцевого господарського суду.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 07.10.2025 

Головуючий суддя                                                            О.В. Яценко 

Судді                                                                                О.В. Тищенко

                                                                                О.О. Хрипун