ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року 
м. Київ

справа № 160/6256/20
касаційне провадження № К/9901/24121/21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Бившевої Л.І.,
суддів: Хохуляка В.В.,  Ханової  Р.Ф., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу ДПС України (далі - Управління) на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 (суддя Єфанова О.В.) та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 (головуючий суддя - Семененко Я.В., судді - Бишевська Н.А., Добродняк І.Ю.) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «М-ЛИТ» (далі - Товариство) до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області про скасування податкових повідомлень-рішень,

У С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Товариство звернулось до суду із позовом до Управління, у якому просило: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 03.03.2020 № 0005400520 (форма  П)  та № 0005390520 (форма  Р).

В обґрунтування заявлених вимог Товариство посилалося на безпідставні висновки контролюючого органу щодо неправильності визначення позивачем фінансового результату по операціях з отримання позики. Позивач вказував на те, що про необхідність визнання доходу можна говорити тільки у разі отримання позики не на ринкових умовах, коли ставка процентів значно нижча від ринкової, а відтак, позивач не мав визнавати будь-які доходи при отриманні процентної позики від нерезидента з ринковою ставкою відсотка. На переконання Товариства, здійснення контролюючим органом дисконтування відсотків (які нараховувалися у межах договору позики) є неправомірним, оскільки відсотки нараховуються на тіло позики кожний місяць у валюті договору і є короткостроковим зобов`язанням, а дисконтуванню, згідно Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.01.2000 № 20 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - П(С)БО 11), підлягають лише довгострокові зобов`язання. Також позивач наголошував, що суми отриманої позивачем у період, що перевірявся, за договорами поворотної фінансової допомоги, укладеними з резидентами, не підлягають дисконтуванню, оскільки є довгостроковими і укладені на умовах надання безвідсоткової поворотної фінансової допомоги. А згідно положення П(С)БО 11  дисконтування здійснюється на довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки.

Дніпропетровський окружний адміністративний суд рішенням від 23.02.2020, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021, позов задовольнив: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення від 03.03.2020 № 0005400520 (форма  П)  та № 0005390520 (форма  Р).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суди виходили з того, що: оскільки національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органами, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, позивач, як особа, облік якої не базується на міжнародних стандартах фінансової звітності, не зобов`язаний був визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно; відповідачем не враховано в розрахунку теперішньої вартості заборгованості за договором позики щомісячно нарахованих позивачем на тіло позики проценти у розмірі 10% та курсової різниці; відповідач залишив поза увагою те, що на вказані зобов`язання не нараховуються відсотки (згідно умов договору), а отже вказана кредиторська заборгованість, згідно зі положеннями пункту 10  П(С)БО 11, дисконтуванню не підлягала.

Управління оскаржило рішення судів першої та апеляційної інстанцій до Верховного Суду у складі Касаційного адміністративного суду, який ухвалою від 21.07.2021 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою та витребував матеріали справи із суду першої інстанції. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій скаржник визначає положення пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) та посилається на неврахування судом апеляційної інстанції висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 20.07.2020 у справі № 640/4003/19.
В обґрунтування касаційної скарги скаржник посилається на те, що Товариство не включило до складу інших фінансових доходів Звіту про фінансові результати суму фінансового доходу від дисконтування кредиторської заборгованості та не здійснювало амортизацію дисконту протягом строку користування на кожну наступну дату балансу.

У відзиві на касаційну скаргу Товариство просить суд відмовити у задоволенні касаційної скарги, а рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 09.09.2025 визнав за можливе проведення попереднього розгляду справи і призначив попередній розгляд справи на 10.09.2025.

У відповідності до положень частини першої статті 52 КАС України у справі здійснено заміну відповідача його процесуальним правонаступником - Головним управлінням ДПС у Дніпропетровській області як відокремленим підрозділом ДПС України.

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи та дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У справі, що розглядається, суди встановили, що Управлінням була проведена планова виїзна документальна перевірка Товариства за період з 01.04.2017 по 30.09.2019 з метою здійснення контролю за додержанням вимог податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на органи ДПС, правильністю обчислення,  повнотою і своєчасністю сплати до бюджетів, державних цільових фондів податків, зборів та інших платежів, установлених  законодавством, відповідно до затвердженого плану документальної перевірки, результати якої оформлені актом від 30.01.2020 №5249/04-36-05-20/39195133, за висновками якого Товариством були порушені вимоги, зокрема, підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134, пункту 137.1 статті 137 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - ПК України), в результаті чого:

- сукупно занижено податок на прибуток у загальній сумі 8411991,00 грн., за рахунок заниження за: півріччя 2017 року  на 240922,00 грн.; 2017 рік  на 1507381,00 грн.; 2018 рік  на 6904610,00 грн.; та завищення за три квартали 2017 року  на 240922,00 грн.; 

- завищено від`ємне значення об`єкту оподаткування податком на прибуток за три квартали 2019 року на загальну суму 18447623,00 грн.

Зокрема, у акті перевірки було вказано, що між Компанією «OSCEOLO HOLDINGS LTD» (Кіпр, «Позикодавець») та Товариством («Позичальник») був укладений договір позики №26/12-1 від 26.12.2016, згідно умов якого: позикодавець зобов`язується надати позичальнику позику в розмірі 5 (п`ять) мільйонів Євро для купівлі обладнання та поповнення оборотних коштів, кінцевий термін погашення позики 31.12.2021. Обчислення строку надання позики, нарахування процентів по договору позики, здійснюється за фактичне число календарних днів користування позикою.

Облік позики Товариство здійснювало на бухгалтерському рахунку 506 «Інші довгострокові займи в іноземній валюті».

Станом на кінець перевіряємого періоду отримано позику в сумі 4010000,00 Євро або 127330353,91 грн., що в бухгалтерському обліку відображено записом: Дт314 - Кт506.

Поряд з цим, на виконання умов вищезазначеного договору позики №26/12-1 від 26.12.2016 Товариству протягом перевіряємого періоду нараховано відсотки в загальній сумі 14350800,21 грн.

Крім того, у Товариства станом на кінець перевіряємого періоду (30.09.2019) по бухгалтерському рахунку 685 «Розрахунки з іншими кредиторами» рахувалась кредиторська заборгованість в загальній сумі 101940160,84 грн., яка утворилася на підставі договорів на отримання поворотної безвідсоткової фінансової допомоги на термін, що перевищує 1 рік, а саме:

-Договір про надання поворотної фінансової допомоги №2507/ФП від 25.07.2014 та Додаткова угода №1 від 31.12.2017 до нього, укладені з ОСОБА_1 , згідно з якими рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 363450,00 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2022 включно;

-Договір про надання поворотної фінансової допомоги №1702/-15ФП від 17.02.2015 та Додаткова угода №1 від 31.12.2017 до нього, укладені з ОСОБА_1 , згідно з якими рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 17724080,42 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2022 включно;

-Договір про надання поворотної фінансової допомоги №0805-1/ФП від 08.05.2015 та Додаткова угода №1 від 03.04.2017 до нього, укладені з ТОВ «Світанок Старі Маяки», згідно з якими рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 1775530,42 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2022 включно;

-Договір про надання поворотної фінансової допомоги №1711-15/ФП від 17.11.2015 та Додаткова угода №1 від 03.04.2017 до нього, укладені з ТОВ «Світанок Старі Маяки», згідно з якими рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 18987100,00 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2022 включно;

-Договір про надання поворотної фінансової допомоги №0509-17/ФП-2 від 05.09.2017, укладений з ТОВ «Світанок Старі Маяки», згідно з яким рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 41690000,00 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2022 включно;

-Договір про надання поворотної фінансової допомоги №36/18 від 10.09.2018, укладений з ТОВ «Керуюча Компанія Складами», згідно з яким рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 10200000,00 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2020 включно;

- Договір про надання поворотної фінансової допомоги №06/18 від 05.07.2018, укладений з ТОВ «СП «АФІНИ», згідно з яким рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 4500000,00 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2020 включно;

-Договір про надання поворотної фінансової допомоги №07/17 від 27.07.2017 та Додаткова угода №1 від 01.12.2017, укладені з ТОВ «СП «АФІНИ», згідно з якими рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 5000000,00 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2020 включно;

- Договір про надання поворотної фінансової допомоги №11/17 від 10.11.2017, укладений з ТОВ «СП «АФІНИ», згідно з яким рахується сальдо отриманої допомоги в сумі 1700000,00 грн., що підлягає поверненню по 31.12.2020 включно.

Виходячи з вищезазначеного, контролюючий орган дійшов висновку, що отримана позивачем поворотна фінансова допомога, є довгостроковою (на термін більше 12 місяців).

В акті перевірки було вказано, що перевіркою задекларованих платником податків та встановлених у ході проведення перевірки показників Звіту про фінансові результати (звіту про сукупний дохід) (форма № 2) встановлено, що: до складу інших фінансових доходів Звіту про фінансові результати позивачем не позивачем не включено суму фінансового доходу від дисконтування кредиторської заборгованості у розмірі 104229876,00 грн.; до складу витрат Звіту про фінансові результати позивачем не включено фінансові витрати (амортизація дисконту) на загальну суму 34994908,00 грн. (в одиницях звітності).

Зокрема, у акті перевірки контролюючий орган вказав, що підставою для дисконтування є національні Положення (стандарти) бухгалтерського обліку 11    Зобов`язання, 13    Фінансові інструменти, 12    Фінансові інвестиції, 28    Зменшення корисності активів. Зазначив, що на дату виникнення кредиторської заборгованості підприємство мало визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання), на думку податкового органу, мала бути включена підприємством до доходу у момент виникнення зобов`язання і до витрат    у процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування активом.

Також, у акті перевірки зазначено, що на дату виникнення кредиторської заборгованості боржник має визначити теперішню (справедливу) вартість свого зобов`язання. Сума дисконту (різниця між майбутньою та теперішньою вартістю зобов`язання) повинна бути включена до доходу в момент отримання позики і до витрат - в процесі амортизації такого дисконту протягом строку користування позикою. 

Сума амортизації дисконту або премії нараховується одночасно з нарахуванням відсотка (доходу від фінансових інвестицій), що підлягає отриманню, та відображається у складі інших фінансових доходів або інших фінансових витрат з одночасним збільшенням або зменшенням балансової вартості фінансових інвестицій, відповідно.

Операція дисконтування зводиться до формули: PV = FV/(1+i)n, де: FV - майбутня вартість, PV - теперішня вартість, i - ставка дисконтування (середня річна  облікова ставка рефінансування НБУ), n - строк (число періодів).

На підставі висновків акту перевірки відповідачем прийнято податкові повідомлення  рішення від 03.03.2020: № 0005400520 (форма  П) щодо зменшення Товариству суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток приватних підприємств за 2017 - 2018 роки у загальній сумі 18447623,00 грн.; № 0005390520 (форма  Р) щодо збільшення Товариству суми грошового зобов`язання по податку на прибуток приватних підприємств на 12617986,50 грн., у тому числі: за основним платежем  у розмірі 8411991,00 грн. та за штрафними (фінансовими) санкціями  у розмірі 4205995,50 грн.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду виходить із наступного.

Відповідно до частини 1 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Фактичною підставою для прийняття оспорюваних податкових повідомлень-рішень слугувало те, що Товариство не включило до складу інших фінансових доходів Звіту про фінансові результати суму фінансового доходу від дисконтування кредиторської заборгованості, а також не включило до складу витрат Звіту про фінансові результати підприємством фінансові витрати (амортизація дисконту).

Відповідно до обставин справи спірним у цій справі є, зокрема, питання дотримання товариством Міжнародних стандартів бухгалтерського обліку щодо дисконтування кредиторської заборгованості, обліку короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.

Відповідно до підпункту  134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України  об`єктом оподаткування для цілей податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.

За визначенням, наведеним у підпункті 14.1.267 пункту 14.1 статті 14 ПК України    позика - грошові кошти, що надаються резидентами, які є фінансовими установами, або нерезидентами, крім нерезидентів, які мають офшорний статус, позичальнику на визначений строк із зобов`язанням їх повернення та сплатою процентів за користування сумою позики.

Відповідно до    статті 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №  996-XIV  (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, далі - Закон №  996-XIV) національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - це нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам; міжнародні стандарти фінансової звітності - це прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.

Згідно з частиною третьою    статті 12-1 Закону №  996-XIV    підприємства (крім публічних акціонерних товариств, банків, страховиків, а також підприємств, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України), самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.

За приписами пункту 6  П(С)БО 11 «Зобов`язання» зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів. 

Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду (пункт 5    П(С)БО 11    «Зобов`язання»).

Відповідно до абзаців першого та восьмого пункту 4    П(С)БО 11    «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання - всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями, а поточні зобов`язання - зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.

Пунктом 7    П(С)БО 11    «Зобов`язання» передбачено, що до довгострокових зобов`язань належать: довгострокові кредити банків; інші довгострокові зобов`язання; відстрочені податкові зобов`язання; довгострокові забезпечення.

Положеннями пунктів 11, 12 П(С)БО 11  «Зобов`язання» передбачено, що поточні зобов`язання включають: короткострокові кредити банків; поточну кредиторську заборгованість за довгостроковими зобов`язаннями, за товари, роботи, послуги, за розрахунками з бюджетом, у тому числі з податку на прибуток, за розрахунками зі страхування, за розрахунками з оплати праці, за розрахунками з учасниками, за розрахунками із внутрішніх розрахунків; короткострокові векселі видані; поточні забезпечення; інші поточні зобов`язання. Поточні зобов`язання відображаються в балансі за сумою погашення.

За визначенням, наведеним в абзаці дев`ятому пункту 4 цього ж П(С)БО, сума погашення - це недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.

Відповідно до пункту 10  П(С)БО 11  «Зобов`язання» довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.

Теперішня вартість - це дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства (абзац десятий пункту 4    П(С)БО 11    «Зобов`язання»).

Відповідно до пункту 4    П(С)БО 13    «Фінансові інструменти» фінансовий актив - це: а) грошові кошти та їх еквіваленти; б) контракт, що надає право отримати грошові кошти або інший фінансовий актив від іншого підприємства; в) контракт, що надає право обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно вигідних умовах; г) інструмент власного капіталу іншого підприємства.

Фінансові інвестиції - це активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора.

Фінансове зобов`язання - це контрактне зобов`язання: а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству; б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.

Фінансовий інструмент - це контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.

Фінансовий актив або фінансове зобов`язання відображається у балансі, якщо підприємство є стороною-укладачем угоди щодо фінансового інструмента (пункт 10    П(С)БО 13    «Фінансові інструменти»).

Фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо) (пункт 29    П(С)БО 13    «Фінансові інструменти»).

Відповідно до пункту 31    П(С)БО 13    «Фінансові інструменти» на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.

З аналізу наведених вище правових норм слідує, що правила дисконтування із включенням суми дисконту до інших доходів поширюються на довгострокові зобов`язання. Оцінка зобов`язань за теперішньою вартістю (дисконтованою сумою майбутніх платежів) вимагається лише за наявності наступних умов: зобов`язання повинні бути довгостроковими; на них мають нараховуватися проценти.

Суди попередніх інстанцій установили, що умови договорів про надання поворотної фінансової допомоги (з урахуванням додаткових угод) не передбачають нарахування процентів на фінансову допомогу, що виключає обов`язок боржника визначити на дату виникнення кредиторської заборгованості теперішню (справедливу) вартість зобов`язання, як того вимагав контролюючий орган.

Також, судами було встановлено, що відповідно до облікової політики позивача, Товариство для здійснення господарської діяльності використовує Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку. Зокрема в пункті 2.1. розділу 2 «Методологічні аспекти облікової політики» наказу Товариства №1 від 20.03.2015 «Про облікову політику» зазначено, що введення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності здійснювати відповідно до норм національних П(С)БО, норми МСФЗ для цих цілей не застосовувати.

В свою чергу, національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, тоді як така методологія визначена Міжнародними стандартами фінансової звітності.

Разом з цим, як вбачається зі змісту акта перевірки, контролюючим органом здійснено дисконтування за формулою, що встановлено Міжнародним стандартом фінансової звітності.

При цьому, частиною третьою  статті 12-1 Закону №  996-ХІV  встановлено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності. 

Тобто, позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності, з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики.

Таким чином, визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. Тому позиція контролюючого органу щодо посилання на міжнародні стандарти у разі, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірною та не відповідає положенням    Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».

Аналогічний правовий висновок був викладений Верховним Судом у постановах від 10.09.2021 у справі №160/6203/20 та від 06.03.2024 у справі № 160/10420/20.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що застосований відповідачем розрахунок за формулою дисконтування заборгованості позивача є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах міжнародного стандарту фінансового обліку, в той час як позивач застосовує національне положення бухгалтерського обліку.

Подібні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 04.01.2023 у справі № 640/10524/20 та від 26.07.2023 № 640/15028/19.

Посилання скаржником у касаційній скарзі на постанову Верховного Суду від 20.07.2020 у справі № 640/4003/19 є безпідставними, оскільки у даній справі суд касаційної інстанції скасував рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

З огляду на викладене, Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що оскаржувані податкові повідомлення-рішення є протиправними та підлягають скасуванню.

Таким чином, доводи Управління, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків, наведених у рішенні Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 та постанові Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021, оскільки суди попередніх інстанцій правильно застосували норми матеріального права до встановлених у справі правовідносин, а тому у задоволенні його касаційної скарги слід відмовити. 

Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених  статтею 341  цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 349, ст. 350, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у Дніпропетровській області як відокремленого підрозділу ДПС України залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 23.02.2021 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 27.05.2021 - залишити  без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді	Л.І. Бившева В.В. Хохуляк   Р.Ф. Ханова