П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
 
13 листопада  2025 року                                                                                         місто Київ
                                                                              
справа № 759/4676/25
                                                                   провадження № 22-ц/824/13683/2025
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача -  Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 
 
сторони:
позивач -    ОСОБА_1  
відповідач -  ОСОБА_2 
 
розглянувши  у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану адвокатом Соцьким Едгаром Юрійовичем,
на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року, ухвалене у складі судді Твердохліб Ю.О.,
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку,- 
 
В С Т А Н О В И В:
 
У березні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 4 березня 2025 року до досягнення дитиною повноліття та на її утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 4 березня 2025 року до досягнення дитиною трирічного віку.
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що 11 лютого 2023 року вона та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, від якого у них народилась дочка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Останні декілька місяців вони з відповідачем не проживають разом, малолітня дочка проживає з нею та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, а вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Відповідач є працездатним, на даний час працює у ТОВ «Бойові Птахи України», інших дітей або осіб, які перебувають на його утриманні не має, зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Черкаській обл.
З огляду на викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів малолітньої дитини, враховуючи вік дитини, працездатний вік відповідача, просила стягнути з відповідача на свою користь на утримання малолітньої дочки аліменти, в частці від усього заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати подання даного позову до досягненню дитиною повноліття.
Також, враховуючи, що на її утриманні та вихованні є малолітня дитина, яка не досягла трирічного віку та потребує постійного материнського догляду, просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на своє утримання в 1/6 частці від усього заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подання даного позову до досягненню дитиною трьох років.
 Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на дитину та на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 4 березня 2025 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 4 березня 2025 року і до досягнення дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 трьохрічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 2 422 гривні 40 копійок на користь держави Україна.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Соцького Е.Ю. про проведення розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін та витребування доказів у справі залишено без задоволення.
Не погоджуючись з такими судовими рішеннями, 27 червня 2025 року представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Соцький Е.Ю. через систему «Електронний суд» подав апеляційну скаргу, в  якій просив рішення та ухвалу суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким повністю відмовити у задоволення позовних вимог.
Вважає, що суд першої інстанції ухвалою необґрунтовано відмовив у витребуванні доказів, що мали істотне значення для встановлення дійсного матеріального становища сторін та факту надання відповідачем матеріальної допомоги позивачу та дитині, чим порушив право відповідача на справедливий суд та принцип змагальності сторін; не надав належної оцінки доводам та доказам відповідача щодо вже наданого ним утримання, зокрема, факту передачі позивачу значної грошової суми та систематичної допомоги в іншій формі. Ухвалив рішення, ґрунтуючись на припущеннях щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та потреби позивача в аліментах у заявленому розмірі, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень про повну відсутність матеріальної допомоги з боку відповідача. Не в повній мірі дослідив обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору по суті.
Правом на подання відзиву позивачка ОСОБА_1 не скористалась.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 6 серпня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі та відмовлено у відкритті провадження в частині оскарження ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 22 квітня 2025 року.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 листопада 2025 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 11 лютого 2023 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 11 лютого 2023 року.
Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 1 листопада 2023 року.
Позивачка ОСОБА_1 та малолітня ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями витягів з реєстру територіальної громади.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог, а саме тих обставин, що відповідач є працездатною особою та отримує грошові доходи, а позивач на момент подання позову здійснювала догляд за спільною дитиною сторін, яка не досягла трирічного віку. Відповідач не надав доказів, які б переконливо свідчили про абсолютну неможливість надавати матеріальну допомогу на утримання позивача до досягнення їх спільною малолітньою дитиною трирічного віку, а навпаки зазначив, що він беззастережно визнає обов`язок батька матеріально утримувати дочку та дружину.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась дочка - ОСОБА_3 . Станом на час звернення до суду сторони проживають окремо, неповнолітня дочка проживає разом з матір`ю та повністю перебуває на її утриманні. 
Оскільки батько дитини - ОСОБА_2 є працездатним, працевлаштованим, інших дітей або осіб, які перебувають на його утриманні не має, зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебуває на податковому обліку у Головному управлінні ДПС у Черкаській обл. вважала, що стягнення з останнього аліментів на утримання матері та дитини передбачено нормами сімейного законодавства.
Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову підтверджуються обставинами та матеріалами справи.
Відповідно до ч. ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до чч.1, 2 ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу).
Згідно з ч. 2 с. 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст.13 ЦПК України).
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». 
Щодо посилань в апеляційній скарзі на відсутність належної оцінки доводам та доказам відповідача щодо факту передачі позивачу значної грошової суми та систематичної допомоги в іншій формі, колегія суддів не може прийняти до уваги з урахуванням наступного.
Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст. 181 СК України).
Якщо батьки не досягли між собою згоди щодо способу утримання дитини, то у такому разі це питання вирішується в судовому порядку.
У відзиві на позовну заяву та в апеляційній скарзі відповідач стверджує, що стягнення аліментів у судовому порядку це «примусове виконання добровільно невиконаного обов`язку», проте позивачем не доведено факту невиконання такого обов`язку апелянтом, а тому ухвалення оскаржуваного рішення є передчасним. Також вважає, що між ним та позивачкою існували усні домовленості щодо виконання його обов`язку з їхнього утримання, а обґрунтування судом у своєму рішенні відсутності належних, в тому числі письмових доказів для підтвердження факту існування таких домовленостей, не є правильним.
З аналізу матеріалів справи суд позбавлений можливості достовірно встановити існування згаданих відповідачем домовленостей, оскільки дійсно, позивачка у позові зазначає, що батько добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, тобто позивач таку домовленість  не підтверджує.
Натомість відповідачем до суду першої інстанції надано виписку про грошові перекази відповідача за період з 8 березня 2025 року по 2 квітня 2025 року, де зазначено три грошові перекази на ім`я ОСОБА_5 з сумою по 2000 грн. кожен, проте відсутня інформація про цільове призначення цих коштів. Така виписка не може відображати систематичність та добросовісність дій відповідача, оскільки перша дата здійснення переказу - 8 березня 2025 року, вже після звернення ОСОБА_1 з позовом до суду - 4 березня 2025 року. Надані відповідачем квитанції, що фіксують покупку продуктів харчування та квитанції щодо поштових відправлень не є належними та достатніми доказами виконання батьком свого обов`язку з утримання доньки та її матері, в розумінні процесуального законодавства.
При вирішенні питання щодо стягнення аліментів на утримання дитини суди в першу чергу керуються принципом «найкращих інтересів дитини». 
З наданих відповідачем копій листування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що стосунки між сторонами можна охарактеризувати як конфліктні та нестабільні. За таких обставин будь - які усні домовленості між ними (як стверджує відповідач, закон не зобов`язує фіксувати такі домовленості письмово) не можуть гарантувати забезпеченого ст. ст.84, 181 СК України права на отримання аліментів як дитині, так і її матері. Очевидно, що звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 діяла в інтересах малолітньої дитини та в межах наданого їй законом права.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, а також платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Аліменти на дитину можуть бути присуджені як в твердій грошовій сумі, так і в частці від доходу платника. Мінімальний гарантований розмір аліментів на дитину не може бути меншим за 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі щорічно підлягає індексації відповідно до закону.
В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати повністю рішення суду першої інстанції, яким на нього покладено обов`язок зі сплати аліментів на утримання своєї доньки та дружини, а не їхній розмір. Як встановлено матеріалами справи та не заперечується ОСОБА_2 , відповідач є працездатним, працевлаштованим, на його утриманні немає інших осіб. 
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року присуджено стягнення аліментів на дитину в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, та на утримання матері у розмірі 1/6 частки заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, що на думку колегії суддів відповідає обставинам справи та принципу розумності та реальності.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність, а фактично зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи та ухвалення оскаржуваного рішення. 
Разом з тим, колегія суддів звертає увагу, про що було зазначено і у рішенні суду, що відповідачем визнається право дитини та матері на отримання від нього аліментів, що фактично можна вважати як згода з позовними вимогами, а подання апеляційної скарги та заперечень щодо ухвалення рішення про стягнення з батька в судовому порядку аліментів свідчить про неоднозначну та суперечливу поведінку. В такому разі саме рішення суду, яке є обов`язковим до виконання, забезпечить право дитини та матері на отримання аліментів від батька. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, судом додержано вимоги матеріального та процесуального права, а тому це рішення відповідно до ст. 375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. 

Оскільки рішення суду не підлягає скасуванню, підстави для перерозподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану адвокатом Соцьким Едгаром Юрійовичем, залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 29 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 3 ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач:                                                                  О.І. Шкоріна
 
Судді:                                                                                     Л.Д. Поливач
 
                                                                                                А.М. Стрижеус