ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
24 жовтня 2025 року
м. Київ
 
справа № 548/2261/24
провадження № 61-5974св25
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач -  ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини
 
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року у складі судді Старокожко В. П. та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року у складі колегії суддів: Пилипчук Л. І., Дряниця Ю. В., Чумак О. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив визначити йому додатковий строк два місяці для подання заяви про прийняття спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .
 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилалась на те, що він тримає велике підсобне господарство і разом із батьком займається обробітком майже 7 га землі, яка належить йому та членам його родини.
 
У кінці грудня 2012 року до нього додому приїхав мешканець с. Садове -                         ОСОБА_3 . Він повідомив позивачеві, що має два земельні паї, які розташовані на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області (наразі Вишневий старостинський округ виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області), один з яких, розміром 3,94 га, хоче передати позивачу в управління. 25 грудня 2012 року ОСОБА_3 видав нотаріально посвідчену довіреність для оформлення договору оренди. На виконання досягнутої домовленості позивач передав ОСОБА_3 безкоштовно                     в особисте користування, легкові автомобілі «Москвич-412» та «ВАЗ-2106», а також 20 000,00 грн, допомагав продуктами харчування.
 
28 травня 2013 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склав заповіт, яким належну йому земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,94 га, розташовану на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області, кадастровий номер 5324884600:00:001:0024 повністю заповів позивачеві. 
 
16 січня 2014 року на виконання умов доручення, в реєстраційній службі Хорольського районного управління юстиції Полтавської області, позивач отримав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на зазначену вище земельну ділянку, що належала ОСОБА_3 .
 
На початку жовтня 2024 року позивачу зателефонував приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Горбань В. В., який повідомив, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 і позивачу необхідно з`явитися для вирішення питання про відмову або прийняття спадщини на майно померлого.
 
У своєму письмовому повідомленні від 02 жовтня 2024 року приватний нотаріус роз`яснив, що у зв`язку із пропуском шестимісячного строку йому потрібно звернутися до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Одночасно нотаріус повідомив про відкриття спадкової справи на майно ОСОБА_3 від 08 січня 2024 року № 1/2024 на підставі заяви ОСОБА_2 про прийняття спадщини.
 
Позивач вважає, що строк для прийняття спадщини ним пропущено з поважних причин. В умовах воєнного стану не міг знати та здійснити всі юридичні процедури, пов`язані з отриманням інформації про смерть спадкодавця та прийняттям спадщини. Цьому не сприяли також сімейні обставини і стан здоров`я. У позивача                 є оригінали всіх правовстановлюючих документів на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_3 . 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Хорольський районний суд Полтавської області рішенням від 09 грудня 2024 року               в задоволенні позову відмовив.
 
Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що позивач не надав належних                             і допустимих доказів поважності пропущеного ним строку для прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 . Позивач достеменно знав про наявність заповіту, складеного на його користь ОСОБА_3 ще у 2013 році.
 
Короткий зміст постанови апеляційного суду
Полтавський апеляційний суд постановою від 01 квітня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року - без змін.
 
Апеляційний суд мотивував своє рішення законністю й обґрунтованістю рішення суду першої інстанції. 
 
Необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Твердження позивача  в апеляційній скарзі про необізнаність щодо складеного на його користь заповіту є відмінними від обґрунтувань поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, викладених у позові, а тому суд їх до уваги не бере. 
 
Короткий зміст касаційної скарги та її узагальнені аргументи, позиції інших учасників справи
У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду, ОСОБА_1 , просить скасувати рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року                      і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
 
Підставою касаційного оскарження вказував необхідність відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 14 вересня 2016 року                       у справі № 6-1215цс16, від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц, від 12 лютого 2018 року у справі № 712/656/15-ц, від 06 червня 2018 року у справі № 592/9058/17-ц, від 11 липня 2018 року у справі  № 381/4482/16-ц, від 20 вересня 2023 року у справі № 638/16540/20 та застосованих апеляційним судом в оскаржуваному судовому рішенні.
Касаційна скарга мотивована неправильним застосуванням норма матеріального і процесуального права.
 
Вирішуючи питання про поважність причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини суд має виходити із відсутності обізнаності про законні підстави виникнення відповідно права та початку строку його реалізації. Незнання про смерть спадкодавця - факт який вказує на неможливість подання заяви про прийняття спадщини. Добросовісна необізнаність позивача про смерть спадкодавця має бути визнана поважною причиною для застосування частини третьої статті 1272 ЦК України.  
 
Нотаріус зобов`язаний повідомити спадкоємців про відкриття спадщини. При цьому, про смерть ОСОБА_3 , існування заповіту і необхідність звернення із заявою про прийняття спадщини нотаріус повідомив лише 02 жовтня 2024 року, тобто вже після закінчення строку для прийняття спадщини. Недобросовісна поведінка відповідача і нотаріуса позбавила позивача реалізації права на прийняття спадщини. 
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2024 року зробила висновок, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Вторгнення рф на територію України, встановлення у зв`язку із чим обмежувальних заходів, перебування на утриманні у позивача двох дітей, віддалене місце проживання, навіть у разі обізнаності про смерть спадкодавця і складення заповіту, створювали б труднощі для подання заяви про прийняття спадщини. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від  04 червня 2025 року  відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.
 
07 липня 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
ОСОБА_3 на праві власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,94 га, розташована на території Петровської сільської ради Хорольського району Полтавської області, кадастровий номер 5324884600:00:001:0024 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 019063, виданий 03 вересня 2004 року Хорольською райдержадміністрацією).
  
25 грудня 2012 року ОСОБА_3 який мешкає та зареєстрований в с. Садове, на підставі довіреності уповноважив   ОСОБА_1 який мешкає та зареєстрований в сел. Семенівка, представляти його інтереси з питань, що стосуються укладення договорів оренди чи інших договорів цивільно-правового характеру крім договорів відчуження належної йому вищевказаної земельної ділянки 
 
28 травня 2013 року ОСОБА_3 на випадок своєї смерті склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 земельну ділянку, кадастровий номер 5324884600:00:001:0024.   
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований до дня своєї смерті на АДРЕСА_1 . На день смерті з ним ніхто не проживав та не був зареєстрований (довідка видана Вишневим старостинським округом виконавчого комітету Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області від 08 січня 2023 року                            № 06/15.04-12).
 
Приватний нотаріус Лубенського районного нотаріального округу Горбань В. В.                        у повідомленні від 02 жовтня 2024 року №109/01-16 роз`яснив ОСОБА_1 , як особі, яка бажає прийняти спадщину після ОСОБА_3 (який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ) про необхідність звернення до суду із позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Одночасно нотаріус повідомив позивача,  що  08 січня 2024  року на підставі заяви                          ОСОБА_2 про прийняття спадщини заведена спадкова справа за №1/2024. Інших заяв не надходило.
 
Відповідач ОСОБА_2 є рідним племінником спадкодавця ОСОБА_3 .
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами норм права                    в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права
Відповідно до статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та  обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що  належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
 
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
 
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
 
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
 
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
 
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
 
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані,                             якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
 
При цьому поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини вважаються причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення дій для прийняття спадщини. Якщо                       у спадкоємця не було перешкод для подання заяви, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визнання додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.
 
Подібний висновок  викладено у постановах Верховного Суду від 29 травня                 2024 року у справі № 757/48977/21, від 18 січня 2018 року у справі № 198/476/16-ц.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються в кожному конкретному випадку                       з огляду на обставини кожної справи.
 
Відповідно  до  частини  третьої  статті  12,  частин першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суди у цій справі встановили, що позивач достеменно знав про наявність заповіту складеного у 2013 році на його користь. 
 
Оскільки позивач не навів об`єктивних, непереборних, істотних обставин, які перешкоджали йому у вчиненні дій щодо прийняття спадщини після смерті                    ОСОБА_3 , а сама по собі необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини в розумінні закону, висновок судів про відсутність правових підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини є правильним. 
 
Доводи касаційної скарги про те, що він не знав про наявність заповіту на його користь суд до уваги не бере, оскільки зі змісту позовної заяви слідує, що такі обставини були йому відомі. Позивач не наводив у позові обґрунтувань щодо своєї необізнаності про заповіт.
 
Підстав для відступу від висновків Верховного Суду, викладених у постановах Верховного Суду, що зазначені  у касаційній скарзі  колегією суддів не встановлено. 
 
Аргументи касаційної скарги висновків судів не спростовують, зводяться до незгоди з ними, тлумачення норм права на власний розсуд та необхідності здійснення переоцінки фактичних обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду (стаття 400 ЦПК України).
 
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, касаційний суд не встановив.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд  у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 09 грудня 2024 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 01 квітня 2025 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення,       є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                               А. Ю. Зайцев
 
Є. В. Коротенко
 
М. Ю. Тітов