ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7834/25 Справа № 206/1711/24 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року                                                                м. Дніпро 

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
       головуючого – Пищиди М.М.
       суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
       за участю секретаря судового засідання – Триполець В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Центрального районного суду м. Дніпра від 29 травня 2025 року у справі за поданням Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, у якому зареєстровані діти, де стягувач – ОСОБА_1 , боржник – ОСОБА_2 , -

В С Т А Н О В И Л А:

       У квітні 2024 року державний виконавець Самарського ВДВС у м. Дніпрі звернувся до суду із заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника. Зазначав, що у його провадженні перебуває виконавче провадження з примусового виконання судового рішення про стягнення з боржниці ОСОБА_2 на користь стягувача аліментів на утримання малолітньої ОСОБА_3 . За боржницею зареєстроване право власності на 7/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . Дніпровською міською радою було відмовлено у наданні дозволу на реалізацію майна боржника. Станом на березень 2024 року заборгованість за аліментами по вказаному виконавчому провадженню складає 175 033,49 грн. 
       Враховуючи викладене просив суд вирішити питання щодо надання дозволу на звернення стягнення на майно боржниці.
       Ухвалою Центрального районного суду м. Дніпра від 29 травня 2025 року в задоволенні подання Самарського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, у якому зареєстровані діти, де стягувач – ОСОБА_1 , боржник – ОСОБА_2 – відмовлено. 
       Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити подання.
       В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права.
       Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.
       Як вбачається з матеріалів справи, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06.04.2021, ухваленим у цивільній справі №203/308/21, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей її віку щомісяця, починаючи від 25 січня 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.
       05 жовтня 2021 року на підставі виданого виконавчого листа Самарським відділом державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) (правонаступником якого є Самарський відділ державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) було відкрите виконавче провадження №67039556.
       Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 12 грудня 2023 року №358120263, від 28 червня 2024 року №384807395 боржниця 11 вересня 2020 року набула право власності на 7/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 .
       Відповідно до інформації, наданої відділом формування та ведення реєстру територіальної громади управління у сфері державної реєстрації Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, у зазначеному домоволодінні від 22 липня 2014 року зареєстрована малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
       20 листопада 2023 року Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради своїм листом №6/11-259 відмовила державному виконавцю у наданні дозволу на відчуження належного боржниці нерухомого майна у зв`язку з реєстрацією у ньому малолітньої дитини.
       Станом на 20 березня 2024 року заборгованість зі сплати аліментів становить 126 822,50 грн., згідно постанови про накладення штрафу від 20 жовтня 2022 року та постанови про накладення штрафу від 01 листопада 2023 року заборгованість складає 48210,99 грн.
       Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволення заяви.
       Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.
       Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
       Згідно з частиною першою статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.
       Відповідно до частини першої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
       Згідно з частиною другою статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. За змістом статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», в редакції, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.
       У пункті 28 Розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкції з організації примусового виконання рішень), у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, визначено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 9 частини першої статті 37 Закону.
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року в справі № 755/12052/19 (провадження № 14-113цс21) вказано, що «для судових рішень, які передбачають стягнення боргу (в тому числі солідарного) з боржника (його поручителя) на визначену суму зобов`язань, отримання Держвиконавцем відповідного дозволу органу опіки та піклування на реалізацію житлової нерухомості є обов`язковим в силу самого факту існування права власності або права користування неповнолітньої дитини щодо нерухомого майна, яке реалізується в рамках виконавчого провадження. Захист відповідних прав неповнолітньої дитини забезпечує орган опіки та піклування в межах своїх повноважень, приймаючи рішення про надання зазначеного дозволу або відмову у наданні зазначеного дозволу Держвиконавцю, а також суд у випадку звернення до нього учасника виконавчого провадження щодо дій Держвиконавця та/або органу опіки та піклування».
       У постанові від 15 лютого 2023 року у справі №2-537/11 Верховний Суд зробив висновок про те, що з метою усунення обставин, які роблять неможливим виконання рішення суду, а саме відсутності дозволу (відмові) органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, виконавець може звернутися до суду з заявою (поданням) про звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстровані діти, яка повинна бути розглянута судом у порядку, встановленому в статті 435 ЦПК України.
       Під час розгляду такої заяви (подання) суд повинен оцінювати через призму дотримання прав та інтересів дітей добросовісність дій боржника, а саме: з якого часу діти зареєстровані в спірному приміщенні; чи дотримано встановлений чинним законодавством порядок їх реєстрації та вселення у спірне приміщення; чи є спірне приміщення єдиним місцем їх постійного проживання; чи наявне інше приміщення у дітей чи їх батьків або осіб, які їх замінюють, яке може використовуватись як постійне місце проживання; яка ступінь споріднення має місце між дітьми та боржником та інші обставини.
       Як вбачається з матеріалів справи, 20 листопада 2023 року Лівобережна адміністрація Дніпровської міської ради своїм листом №6/11-259 відмовила державному виконавцю у наданні дозволу на відчуження належного боржниці нерухомого майна у зв`язку з реєстрацією у ньому малолітньої дитини.
       У боржника на праві власності наявне майно у вигляді 7/10 часток домоволодіння АДРЕСА_1 . 
       Будинок АДРЕСА_1 є єдиним житлом боржниці ОСОБА_2 , набутим не за оплатним договором, а подарованим, про що свідчать дані Реєстру нерухомості (т.2 а.с.35-38).
       Жодних доказів наявності іншого житла на праві власності у ОСОБА_2 ні державним виконавцем, ні стягувачем суду не надано.
       За даними довідки Дніпровської філії Дніпропетровського обласного центру зайнятості від 22 січня 2025 року № 64 ОСОБА_5 перебуває на обліку як така, яка шукає роботу та має статус безробітної з 02 січня 2025 року.
       Крім того, відповідно до ч.7 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує 20 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване таке житло, не здійснюється. У такому разі виконавець зобов`язаний вжити заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.
       Так, за даними довідки державного виконавця з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_2 заборгованість зі сплати аліментів на утримання ОСОБА_6 станом на 01 березня 2024 року становить 126822,50 грн., тоді як виходячи встановленого Законом України «Про державний бюджет України на 2024 рік» розміру мінімальної заробітної плати з 01 січня 2024 року сума 20 розмірів мінімальної заробітної плати складатиме 142000,00 грн., а з 01 квітня 2024 року - 160000,00 грн., тобто сума самої заборгованості ОСОБА_2 по аліментам, за для погашення якої 03 квітня 2024 року державний виконавець звернувся з цим поданням, є меншою за 20 м.р.з.п. і лише за рахунок штрафів вона збільшена до 175 033,49 грн., у зв`язку з чим державнйи виконавець з формальних підстав дотримання вимог ст. 48 Закону звернувся з цим поданням.
       За таких обставин, виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується апеляційний суд, про відсутність правових підстав для задоволення подання.
       Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції, висновків суду не спростовують та переважно зводяться до незгоди із встановленими судом обставинами.
        Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.
       За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, в якому зареєстрована малолітня дитина, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.
       Підстав для його скасування не вбачається.
       Крім того колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у пункті 80 постанови від 13 листопада 2024 року у справі №186/871/14-ц Велика Палата Верховного Суду наголосила, що державний/приватний виконавець чи заявник має право звертатися до суду з відповідним поданням, заявою, направленими на виконання статті 129 Конституції України щодо обов`язковості судового рішення, стільки раз, скільки це необхідно, аби виконати судове рішення (за винятком випадків, передбачених статтею 44 ЦПК України).
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України,-

П О С Т А Н О В И ЛА:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.        Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 квітня 2025 року – без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
       Вступна та резолютивна частини постанови проголошені «22» жовтня 2025 року.
       Повний текст постанови складено «23» жовтня 2025 року

       Головуючий: 

       Судді: