П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

30 вересня 2025 р.	м. Одеса	Справа № 420/437/21	

Перша інстанція: суддя Тарасишина О.М.,
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шляхтицького О.І.,
суддів: Димерлія О.О., Семенюка Г.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі № 420/437/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, –

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом до суду в якому просив:
визнати протиправним і скасувати рішення ГУПФУ в Одеській області від 28.12.2020 № 12481-12100/К-02/8-1500/20 щодо відмови у проведенні перерахунку та виплати пенсії по інвалідності без обмеження її максимальним розміром відповідно до Закону України від 09.04.1992 № 2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі – Закон № 2262-XII) у зв`язку із підвищенням грошового забезпечення (заробітної плати);
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу пенсію по інвалідності, без обмеження її максимальним розміром, з урахуванням 80% від суми місячної заробітної плати (грошового забезпечення), яку обчислити та перерахувати відповідно довідки Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону України від 01.12.2020 № 21/89 про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії за посадою прокурора відділу військової прокуратури Південного регіону України станом на 01.03.2018 та довідки від 01.12.2020 № 21/90 про розмір заробітної плати, за нормами, чинними станом на 11.09.2020 за відповідністю (прирівняною) посадою прокурора відділу;
зобов`язати ГУПФУ в Одеській області виплатити ОСОБА_1 внаслідок перерахунку пенсії по інвалідності відповідну заборгованість з 1 січня 2018 року по час проведення такого перерахунку, з урахуванням вже отриманих виплат.
Одеський окружний адміністративний суд рішенням від 15.04.2021, залишеним без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022, у задоволенні позову відмовив.
Постановою Верховного Суду від 17.01.2024 рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022 у справі №420/437/21 скасовано і ухвалено нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнано протиправною відмову ГУПФУ в Одеській області, викладену у листі від 28.12.2020 № 12481-12100/К-02/8-1500/20, щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 08.12.2020.
Зобов`язано ГУПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.12.2020 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
21.05.2025 (вх. №50202/25) Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області подано до канцелярії суду звіт про виконання рішення суду, відповідно до якого вказано, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. 
До заяви про встановлення судового контролю позивачем долучено копію листа від 04.03.2024 №1500-0203-8/33290 на виконання постанови Верховного Суду від 17.01.2024 по справі №420/4327/21 про повторний розгляд заяви щодо проведення перерахунку пенсії, яка надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 08.12.2020.
Одеський окружний адміністративний суд ухвалою від 16.06.2025 прийняв, поданий Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області звіт про виконання рішення суду по справі №420/437/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 28.12.2020 № 12481-12100/К-02/8-1500/20 та зобов`язання вчинити певні дії. 
Постановляючи вищевказану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що незгода позивача з рішенням відповідача від 04.03.2024 №1500-0203-8/33290 свідчить про виникнення нових спірних правовідносин, а не правовідносин у зв`язку з виконанням рішення суду від 28.12.2020 року у справі №420/12481-12100/К-02/8-1500/20.
Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі вказує, що ухвала судом першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального, неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, у зв`язку з чим просить її скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити у прийняття звіту. 
Апелянт, мотивуючи власну правову позицію зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що відповідач, без врахування висновків Верховного Суду, вкладених у постанові від 17.01.2024 у даній справі, відмову у перерахунку пенсії позивача від 04.03.2024, яка є ідентичною за змістом з попередньою відмовою відповідача від 28.12.2020. 
Розглянувши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення з огляду на таке.
Відповідно до ч. 2 ст. 55 Конституції України визначено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
За приписами ч. ч. 1-3 ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 124 Конституції України регламентовано, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Суб`єктами, на яких поширюється обов`язковість судових рішень являються всі органи державної влади і органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, посадові чи службові особи та громадяни.
Аналогічна норма закріплена у частині другій статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та у статті 14 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Згідно зі статтею 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
У частині 1 статті 382 КАС України закріплено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
Отже, адміністративним процесуальним законодавством регламентовано інститут судового контролю за виконанням судового рішення, метою якого є забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судового рішення та реальне відновлення прав особи, які ним захищені.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що Верховний Суд постановою від 17.01.2024 у даній справі касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнив частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 15.04.2021 та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.03.2022 у справі №420/437/21 скасував і ухвалити нову постанову про часткове задоволення позову.
Визнав протиправною відмову ГУПФУ в Одеській області, викладену у листі від 28.12.2020 № 12481-12100/К-02/8-1500/20, щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі його заяви від 08.12.2020.
Зобов`язав ГУПФУ в Одеській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 08.12.2020 про перерахунок пенсії, з урахуванням висновків суду, наведених у цій постанові.
У задоволенні решти позовних вимог відмовив. 
На виконання вищевказаної постанови Верховного Суду відповідач 21.05.2025 надав до суду першої інстанції звіт про виконання рішення суду. У звіті відповідач зазначив, що покладені судом зобов`язання виконані в повному обсязі, в порядку, встановленому чинним законодавством, та в межах повноважень, покладених на Головне управління. На підтвердження наведеного відповідач надав копію відмови у перерахунку пенсії позивача, яка викладена у листі від 04.03.2024 №1500-0203-8/33290 на виконання постанови Верховного Суду від 17.01.2024 по справі № 420/437/21 про повторний розгляд заяви щодо проведення перерахунку пенсії, яка надійшла до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області 08.12.2020.
Проте, апеляційним судом встановлено, що прийнята відповідачем, на виконання постанови Верховного Суду від 17.01.2024 у даній справі, за результатами розгляду заяви позивача від 08.12.2020, відмова, викладена у листі від 04.03.2024 №1500-0203-8/33290 є ідентичною за змістом з відмовою відповідача, яка викладена у листі від 28.12.2020 № 12481-12100/К-02/8-1500/20 та була підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом, і в подальшому визнана Верховним Судом протиправною.
Із вказаної відмови відповідача, яка викладена у листі від 04.03.2024 №1500-0203-8/33290, не вбачається, що пенсійний орган врахував висновки Верховного Суду, викладені у мотивувальній частині постанови від 17.01.2024 у даній справі.
Зі змісту зазначеної вище відмови встановлено, що відповідачем, на виконання мотивувальної та резолютивної частин постанови Верховного Суду від 17.01.2024, не враховано висновки Верховного Суду, не надана оцінка обставинам звернення позивача з заявою про перерахунок пенсії від 08.12.2020 та відповідним положенням законодавства, які регулюють спірні правовідносини.
Відтак, відсутні підстави вважати виконаною постанову Верховного Суду від 17.01.2024.
Водночас, апеляційний суд зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд.
У свою чергу, Європейський суд з прав людини рішення у рішенні від 19.03.1997 у справі «Горнсбі проти Греції» наголосив, що це право було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.
Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.
Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду».
Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок і саме на державу покладено обов`язок дбати про те, щоб остаточні рішення, винесені проти її органів виконувалися відповідно до зазначених вище вимог Конвенції (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15.10.2009 (заява №40450/04), пункти 51, 54).
Більш того, у пункті 46 рішення від 15.10.2009 у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» ЄСПЛ також зазначив, що від особи, яка домоглася винесення остаточного судового рішення проти держави, не можна вимагати ініціювання окремого провадження з його примусового виконання (також рішення ЄСПЛ у справі «Метаксас проти Греції» (Metaxas v. Greece), № 8415/02, п. 19, від 27.05.2004; у справі «Лізанець проти України» (Lizanets v. Ukraine), № 6725/03, п. 43, від 31.05.2007).
Відповідний державний орган повинен вжити всіх необхідних заходів для виконання судового рішення або передати його іншому компетентному органу для виконання (рішення ЄСПЛ у справі «Бурдов проти Росії» (Burdov v. Russia), № 59498/00, п. 68).
Відповідно до ст. 6 КАС України та ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.
За наведеного, на думку колегії суддів, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про наявність підстав для прийняття звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.05.2025.
Відповідно до положень частини першої  статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового судового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального або порушення норм процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.
Керуючись ст.ст.  308,  311,  315,  317,  321,  322,  325,  328 КАС України, суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Одеського окружного адміністративного суду від 16.06.2025 у справі № 420/437/21 – скасувати.
Ухвалити нову постанову, якою у прийнятті звіту Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області від 21.05.2025 про виконання постанови Верховного Суду від 17.01.2025 у справі №420/437/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 28.12.2020 № 12481-12100/К-02/8-1500/20 та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області (код ЄДРПОУ 20987385) подати до Одеського окружного адміністративного суду протягом одного місяця з дня отримання цієї постанови звіт про виконання постанови Верховного Суду від 17.01.2025 у справі №420/437/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення від 28.12.2020 № 12481-12100/К-02/8-1500/20 та зобов`язання вчинити певні дії.
          Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 5  статті 328 КАС України.

Суддя-доповідач 		О.І. Шляхтицький	
Судді	  	Г.В. Семенюк    О.О. Димерлій