УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 610/1224/23
провадження № 51- 3077 ск 25
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                          ОСОБА_1 ,
суддів                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянувши касаційні скарги захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та засудженої ОСОБА_4 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 31 липня 2025 року,
встановила:
Вироком Балаклійського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року  ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судиму, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі - КК), та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення судових витрат. 
ОСОБА_4 визнано винуватою за поширення нею матеріалів, в яких міститься виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії російської федерації проти України, розпочатої у 2014 році.
Відповідно до вироку суду, у  період часу з 14 квітня 2022 року по 03 жовтня 2022 року, з метою реалізації свого злочинного умислу, перебуваючи за місцем проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , будучи проросійськи налаштованою особою, підтримуючи агресивну політику РФ, маючи єдиний злочинний намір, що охоплює заздалегідь поставлену мету - схиляння інших людей до своєї проросійської позиції, використовуючи планшет марки «Samsung Galaxy TAB A7» на власній персональній сторінці (в акаунті) соціальної мережі «Одноклассники» під назвою « ОСОБА_6 » із кількістю «друзів» 196 користувачів, шляхом відзнаки «Класс» поширювала матеріали наступного змісту:
- публікація від 14 квітня 2022 року з посиланням на спільноту « Я люблю тебя, РОССИЯ! », на якій зображено озброєних та екіпірованих осіб у військовій формі зс рф з надписом «Удачи вам, защитники наши дорогие. Живите и вернитесь все домой! Храни вас Бог!» та з символікою країни агресора». У публікації міститься інформація щодо виправдовування та схвалення збройної агресії рф проти України, яка виражається у побажанні військовим рф Божої опіки, вказує на сприйняття останніх як близьких та рідних;
- публікація від 02 травня 2022 року, на якій зображено особу, зовні схожу на ОСОБА_4 , з написом (мовою оригіналу - рос.): «9 мая», де цифру «9» зображено у вигляді георгіївської стрічки. У публікації міститься інформація щодо підтримки збройної агресії рф проти України, яка виражається в тому, що публікація є частиною креолізованого тексту із зображенням георгіївської стрічки, що з 24 лютого 2022 року є символом російської воєнної агресії проти України;
- публікація від 08 травня 2022 року, на якій зображено особу, зовні схожу на ОСОБА_4 , з написом (мовою оригіналу - рос.): «С днем победы! Я помню! Я горжусь! Мира и добра!». Також зображено символіку у вигляді георгіївської стрічки, серпу та молоту. У публікації міститься інформація щодо підтримки збройної агресії рф проти України, яка виражається в тому, що публікація висловлює заклик-гасло на підтримку різноманітних акцій, присвячених святкуванню перемоги СРСР (у контексті допису рф) у Другій світовій війні на тлі символіки у вигляді георгіївської стрічки, серпа та молота, які стали символами підтримки військової агресії рф проти України;
- публікація від 13 травня 2022 року з посиланням на спільноту «Я люблю тебя, РОССИЯ!» містить фотозображення у вигляді російського триколору з написом: (мовою оригіналу - рос.): «Я люблю тебя, Россия!». Крім того, у вказаній публікації наявне фотозображення особи, зовні схожої на російського журналіста ОСОБА_7 з написом, у якому, відповідно до даних висновків експерта № СЕ-19/121-23/9362-КТ,  №18262, за результатами проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення, міститься інформація щодо виправдування, схвалення та підтримки збройної агресії рф проти України, яка виражається в тому, що українських військових названо лайливим словом, на їх адресу висловлюються прокляття за нібито знущання з військовополонених;
- публікація від 17 травня 2022 року з посиланням на спільноту « Я люблю тебя, РОССИЯ! » містить фотозображення особи, зовні схожої на президента російської федерації в.путіна та напис, у якому, відповідно до даних висновків експерта № СЕ-19/121-23/9362-КТ,  №18262, за результатами проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення, міститься інформація щодо схвалення збройної агресії рф проти України, яка виражається в утвердженні думки, що рф є наддержавою та беззаперечно переможе Захід як такий, що підтримує Україну в російсько-українській війні;
- публікація від 18 травня 2022 року з посиланням на спільноту « Я люблю тебя, РОССИЯ! » містить фотозображення осіб, зовні схожих на військовослужбовців та написом, у якому, відповідно до даних висновків експерта № СЕ-19/121-23/9362-КТ,  №18262, за результатами проведення лінгвістичної семантико-текстуальної експертизи мовлення, міститься інформація щодо виправдовування та схвалення збройної рф проти України, яка виражається в тому, що лексема «шайка», перифрастичні вирази на позначення очільників України «киевская шайка», «кокаиновый нацистский режим», найменування українських захисників «Азовсталі» «бесславные ублюдки» мають зневажливу конотацію й уживаються з метою вербальної дискредитації, що є маркерами виправдовування та схвалення військової агресії рф проти України;
- публікація від 03 жовтня 2022 року з посиланням на спільноту « ОСОБА_9 » та містить фотозображення особи, зовні схожої на Президента України, та написом (мовою оригіналу - рос.): «Иногда один аборт мог бы спасти миллионы жизней». У публікації міститься інформація щодо виправдовування збройної агресії рф проти України, яка виражається в тому, що лексема «аборт» набуває схвальної конотації, її вживання надає висловлюванню семантики бажаного знищення чогось поганого, небажаного, у контексті публікації від існування Президента України ОСОБА_8 як такого, чия державницька та політична діяльність є негативною, призводить до загибелі людей.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 31 липня 2025 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 залишено без змін. 
У касаційних скаргах, які є аналогічні за своїм змістом, захисник ОСОБА_5 та засуджена ОСОБА_4 , посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, просять змінити оскаржувані судові рішення, застосувати до обвинуваченої  положення ст. 75 КК та призначити покарання з випробуванням. 
На обґрунтування своїх вимог захисник ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зазначають про те, що:
- обвинувачена визнала вину в повному обсязі, щиро розкаялася, активно сприяла розкриттю вчиненого злочину на досудовому розслідуванні, на обліку в лікарів психіатра і нарколога не перебуває, усвідомила наслідки вчиненого нею злочину, цивільний позов у провадженні відсутній, вчинила злочин, будучи особою пенсійного віку, за місцем проживання скарг не має, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, має тяжкий стан здоров`я, міцний соціальний зв`язок, родину та онуків;
- відповідно до положень ст. 67 КК у провадженні відсутні обставини, що обтяжують покарання;
- суд першої інстанції в повній мірі не врахував тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченої та інші обставини в провадженні, ступінь вини ОСОБА_4 та характер протиправних дій.
Крім того, посилаючись на положення ст. 65 КК, скаржники зазначили у своїх скаргах про те, що, ураховуючи обставини вчиненого злочину, які не оскаржено учасниками судового провадження, визнання вини обвинуваченою, активне сприяння розкриттю вчиненого злочину, щире каяття, прийняття ОСОБА_4 можливих заходів задля усунення спричиненої шкоди, дані про її особу та поведінку до вчинення нею злочину, яка характеризується виключно позитивно, є підстави для пом`якшення обвинуваченій покарання, яке, на їхню думку, є явно несправедливим внаслідок його суворості.
Перевіривши касаційні скарги та надані до них судові рішення, Суд дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження за скаргами захисника ОСОБА_5 та засудженої ОСОБА_4 слід відмовити з таких підстав.
Правильність кваліфікації дій обвинуваченої та доведеність її винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого  ч.2 ст. 436-2 КК, у касаційних скаргах стороною захисту не оспорюються. 
Відповідно до положень ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Що стосується доводів захисника та засудженої ОСОБА_4 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне. 
Так, при призначенні покарання суд керується положеннями, передбаченими ст.ст. 50, 65 КК.
Зокрема, відповідно до положень, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Разом із тим, призначаючи покарання ОСОБА_4 , суд першої інстанції, посилаючись на положення ст. 65 КК, урахував:
- характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до нетяжких злочинів згідно з положеннями ст. 12 КК;
- дані про особу обвинуваченої, яка раніше несудима, вину визнала частково, за місцем проживання характеризується позитивно, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувалася, спиртними напоями не зловживає, з сусідами підтримує гарні стосунки, на обліку в органах пробації, у лікарів психіатра та нарколога не перебуває;
- пом`якшуючу покарання обставину відповідно до ст. 66 КК, що ОСОБА_4   є пенсіонеркою;
- обставину, що обтяжує покарання, а саме вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану.
Урахувавши вищезазначене, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої та пом`якшуючу і обтяжуючу покарання обставини, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про призначення обвинуваченій покарання у виді позбавлення волі в межах санкції за вчинене кримінальне правопорушення без конфіскації належного їй майна.
При цьому місцевий суд також урахував  досудову доповідь, складену Ізюмським районним відділом №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення оцінено як середній та свідчить про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.
Поряд з цим, суд першої інстанції зазначив у вироку про  неможливість застосування до ОСОБА_4 інституту звільнення від відбування покарання з випробуванням, урахувавши те, що:
-  ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до розділу ХХ КК  належить до кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, в той час, коли відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність цього правопорушення;
- ризики, передбачені ст. 177 КПК, які існували під час застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченої, не зменшились та існують на даний час, та з урахуванням покарання, що призначається, необхідно застосувати до неї запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.
Доводи у касаційних скаргах сторони захисту про повне визнання вини обвинуваченою спростовуються наведеними у вироку висновками місцевого суду. 
Так, суд першої інстанції зазначив про те, що часткове визнання своєї вини та посилання обвинуваченої на те, що вона ставила «лайки» в соціальній мережі Однокласники, не задумуючись над наслідками, що вона не налаштована проросійськи, повністю спростовано дослідженими під час судового розгляду доказами: протоколом огляду її сторінки в соціальній мережі на планшеті, яким вона користувалася під час окупації села Вербівка Ізюмського району Харківської області та який було вилучено під час обшуку будинку за її місцем проживання. Проведена лінгвістична семантико-текстуальна експертиза мовлення підтвердила  наявність у належному ОСОБА_4 акаунті « ОСОБА_6 » у соціальній мережі «Одноклассники» інформації щодо виправдовування, підтримки, схвалення збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої в 2014 році.
Зазначене часткове визнання своєї провини  суд оцінив як захист від пред`явленого обвинувачення та ухилення обвинуваченою від кримінальної відповідальності.
Поряд з цим, посилання сторони захисту в касаційних скаргах про відсутність у провадженні обтяжуючих покарання обставин не відповідає висновку суду першої інстанції про те, що при призначенні покарання ОСОБА_4 ним враховано обтяжуючу покарання обставину - вчинення кримінального правопорушення з використанням умов воєнного стану, яка передбачена положеннями п. 11 ч.1 ст.67 КК.
Суд апеляційної інстанції, перевіряючи рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 , доводи якої є аналогічними з доводами касаційних скарг, погодився з призначеним обвинуваченій покаранням  місцевим судом.
Одночасно з цим суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту, зауважив, що місцевий суд призначив ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 436 -2 КК та з дотриманням закону України про кримінальну відповідальність. 
З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується і Верховний Суд.
Колегія суддів уважає, що з урахуванням:
- ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить до нетяжких злочинів відповідно до  ст. 12 КК; 
- зазначених вище даних про особу засудженої, в тому числі й тих, на які є посилання у касаційних скаргах; 
- наявності вищевказаних пом`якшуючої обставини та обставини, яка обтяжує покарання,
покарання засудженій призначено у межах розміру, установленого санкцією ч.2 ст.436-2 КК, з огляду на зміст положень, передбачених статтями 50, 65 КК, що узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність та відповідає основній його меті як заходу примусу і є достатнім для виправлення засудженої та попередження вчинення нею інших злочинів.
Відповідно до ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. 
Таким чином, законодавцем визначено, що явно несправедливим через м`якість або суворість покарання може бути саме за видом чи розміром.
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.
Проте, посилаючись на суворість призначеного покарання, захисник ОСОБА_5 та засуджена ОСОБА_4 не наводять у скаргах будь-яких обґрунтувань щодо невідповідності призначеного покарання з огляду на його вид і строк, та не заявляють   вимог щодо пом`якшення покарання за його видом і розміром.
Що стосується доводів у касаційних скаргах  про пом`якшення покарання шляхом застосування стосовно ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, то такі вимоги сторони захисту не ґрунтуються на положеннях статей 50, 65 КК, ст.414 КПК. 
Водночас, питання щодо звільнення від відбування вже призначеного покарання з випробуванням врегульовано розділом ХІІ КК.
Відповідно до ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч. 3 ст. 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Таким чином, під час вирішення питання про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та звільнення його від відбування покарання з випробуванням ураховуються тяжкість злочину, особа винного та інші обставини справи.
Як убачається зі змісту вироку стосовно ОСОБА_4 , суд першої інстанції хоча й урахував досудову доповідь, відповідно до якої ризик вчинення обвинуваченою повторно кримінального правопорушення оцінено як середній та свідчить про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства, однак не знайшов підстав для застосування положень ст. 75  КК та звільнення її від відбування покарання з випробуванням.
При цьому суд слушно врахував обставини вчиненого кримінального правопорушення, а саме те, що ОСОБА_4 вчинила кримінальне правопорушення, яке відповідно до розділу ХХ КК  належить до кримінальних правопорушень проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, в той час, коли у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан на всій території України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність цього правопорушення.
Висновки судів попередніх інстанцій є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивованими, а тому, з огляду на тяжкість вчиненого злочину, дані про особу засудженої, обставини вчинення кримінального правопорушення під час введеного воєнного стану в Україні, Суд не вбачає підстав для задоволення касаційних скарг у частині застосування до засудженої положень ст. 75 КК.
Окрім цього, посилаючись у скаргах на необхідність врахування  прийняття ОСОБА_4 можливих заходів задля усунення спричиненої шкоди, колегія суддів звертає увагу на те, що сторона захисту в цій частині не зазначила обґрунтувань того, яким чином таке порушення перешкодило чи могло перешкодити судам ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення.
Також Суд зазначає, що сторона захисту, оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій в частині незастосування до ОСОБА_4 положень ст. 75 КК, при цьому посилаючись на обставини, що пом`якшують покарання, не зазначає, яким саме чином указане перешкодило судам ухвалити законні та обґрунтовані рішення з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 65 КК обставини, що пом`якшують покарання, передбачені ст. 66 КК, враховуються саме під час призначення покарання, а не при вирішенні питання щодо звільнення від його відбування.
Заявляючи вимогу щодо звільнення від призначеного покарання з випробуванням на підставі положень ст. 75 КК, захисник та засуджена ОСОБА_4 не зазначають в скаргах обґрунтувань щодо неправильного застосування норм кримінального закону  (положень ст. 75 КК), що, на їх думку, недотримано судами попередніх інстанцій. 
Водночас, у своїх касаційних скаргах захисник та  ОСОБА_4 посилаються на наявність тяжкого стану здоров`я засудженої, проте Суд звертає увагу на те, що сторона захисту не позбавлена можливості порушити питання про звільнення від відбування покарання за хворобою, в порядку ст. 84 КК. 
Ураховуючи викладені обставини, за результатом перевірки доводів захисника та засудженої ОСОБА_4 щодо оскарження зазначених вище судових рішень попередніх інстанцій, колегія суддів не встановила підстав, які б свідчили про необхідність задоволення касаційних скарг сторони захисту. 
Згідно з положеннями п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд 
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 та засудженої ОСОБА_4 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 11 січня 2024 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 31липня 2025 року. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                      ОСОБА_2                                    ОСОБА_3