УХВАЛА
23 жовтня 2025 року 
м. Київ
справа № 761/42167/19
провадження № 61-12980ск25
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про відшкодування шкоди, 
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про відшкодування шкоди.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнено з Київської міської ради на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди суму у розмірі 50 000,00 грн.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постановою Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 березня 2025 року скасовано.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
21 вересня 2025 року ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року у вказаній справі.
Ухвалою Верховного Суду від 01 жовтня 2025 року касаційну скаргу 
касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків касаційної скарги. Заявнику запропоновано надіслати на адресу суду нову редакцію касаційної скарги оформлену відповідно до положень статті 392 ЦПК України з урахуванням вимог цієї ухвали із зазначенням конкретного (конкретних) пункту (пунктів) частини другої статті 389 ЦПК України, на підставі якого (яких) подається касаційна скарга, та обґрунтуванням (мотивуванням) наявності цієї (цих) підстави (підстав).
Ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 
2025 року визнано неподаною та повернено заявнику.
19 жовтня 2025 року  ОСОБА_1 вдруге подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року.
Проте, повторно подана касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішення питання про відкриття касаційного провадження та підлягає поверненню з наступних підстав.
За змістом статей 185, 393 ЦПК України повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
Натомість, обставини, які стали підставою для повернення касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року існувати не перестали.
У касаційній скарзі ОСОБА_1 посилається на пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України, на саме на пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України.
Проте, за правилом пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд має бути таке порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.
Тобто обов`язковою умовою застосування положень пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України є визначення, наведення та обґрунтування заявником підстав касаційного оскарження відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України.
ОСОБА_1 обґрунтовуючи підстави скасування рішення суду апеляційної інстанції, не навів підстави касаційного оскарження судового рішення на підставі пунктів 1, 2, 3 частини другої статті 389 ЦПК України, відповідно суд касаційної інстанції не має враховувати доводи заявника щодо недослідження (неналежного дослідження) доказів як підставу касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини третьої статті 411 ЦПК України, яка зумовлює обов`язкове застосування положень частини другої статті 389 ЦПК України.
Верховний Суд констатує, що подана заявником касаційна скарга не містить належного викладу визначених процесуальним законом підстав для оскарження судового рішення в касаційному порядку, а наведені доводи не можуть бути визнанні судом як підстави касаційного оскарження, які мають відповідати вимогам частини другої статті 389 ЦПК України.
Крім того, заявник надіслав до Верховного Суду додаткові пояснення та клопотання про долучення доказів, у яких вказав постанови Верховного Суду від 20 вересня 2023 року у справі № 342/1139/21 та від 19 грудня 2018 року 
у справі № 640/14909/16-ц.
Верховний Суд звертає увагу заявника, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою для відкриття касаційного провадження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах. 
Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
Посилання заявника у касаційній скарзі на постанову Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» не є підставою для відкриття касаційного провадження згідно з пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки постанови Пленуму мають рекомендаційний характер.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не врахувавши викладені у вказаній ухвалі роз`яснення, повторно подав касаційну скаргу не вказавши підставу (підстави) касаційного оскарження судового рішення передбаченого статтею 389 ЦПК України.
Об`єктивних перешкод для виконання роз`яснень викладених в ухвалі Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року ОСОБА_1 не навів та Верховний Суд їх не встановив.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Відповідно до частини другої цієї ж статті суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом і неприпустимість зловживання процесуальними правами є основними засадами (принципами) цивільного судочинства (пункти 2 та 11 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу (пункт 1 частини другої статті 43 ЦПК України).
Учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається (частина перша статті 44 ЦПК України).
За змістом частини другої цієї статті перелік дій, що суперечать завданню цивільного судочинства та які залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами, не є вичерпним.
Оскільки заявником при зверненні вдруге до Верховного Суду із касаційною скаргою на те саме судове рішення не було усунено обставини, які стали підставою для повернення попередньо поданої касаційної скарги ухвалою Верховного Суду від 14 жовтня 2025 року (провадження № 61-11878ск25), вдруге подана та оформлена в аналогічний спосіб касаційна скарга у цій справі також підлягає поверненню особі, яка її подала.
Відповідно до частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.
Керуючись статтями 43, 44, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 10 вересня 2025 року визнати неподаною та повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                               В. М. Коротун