ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року	Львів	Справа № 460/10466/24 пров. № А/857/30315/24	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді:                                                  Запотічного І.І.,
суддів:                                                                       Довгої О.І., Глушка І.В.
розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року (суддя- Кошмелюк Т.О., ухвалене в м. Рівне) у справі № 460/10466/24 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови, зобов`язання вчинення певних дій,-
                                                            ВСТАНОВИВ:
10 вересня 2024 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.10.2023 року №2-В/В про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 ; зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області призначити ОСОБА_1 страхові виплати, що підлягають виплаті у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 , відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року позов задоволено частково. Визнано протиправною та скасовано постанову Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.10.2023 року №2-В/В про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2023, з урахуванням висновків суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, його оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, подавши апеляційну скаргу до Восьмого апеляційного адміністративного суду, та з наведених в ній підстав, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняте нове про відмову в задоволенні позову.
Відзив на апеляційну скаргу рішення суду першої інстанції поданий не був.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної  скарги, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна  скарга не підлягає до  задоволення з наступних підстав.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 02.03.2016 зареєстрована у місті Рівне.
Позивач має доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 .
Згідно повідомлення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевич Б.А. від 06.04.2021 №02-14/16 ОСОБА_1 є донькою та єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 .
ІНФОРМАЦІЯ_3 помер внаслідок нещасного випадку батько позивача - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .
На момент смерті батько позивача працював у регіональній філії «Південно-Західна залізниця».
Згідно акту Н-1/П від 05.01.2021 щодо розслідування нещасного випадку зі смертельним наслідком, який стався 29.09.2020, встановлено, що нещасний випадок з ОСОБА_2 , складачем поїздів станції Новоград-Волинський-1 Коростенської дирекції залізничних перевезень регіональної філії «Південно-Західна залізниця» АТ «Укрзалізниця», визнано таким, що пов`язаний з виробництвом відповідно до пп.2 п.52 Порядку розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 №337. Місце проживання та реєстрації потерпілого - АДРЕСА_1 . Відомості про членів сім`ї потерпілого, які перебувають на його утриманні відсутні.  
Позивач 09.10.2023 звернулася до відповідача з заявою про призначення їй одноразової допомоги у сумі, що дорівнює 40 розмірам мінімальної заробітної плати для працездатних осіб, встановленим законом на день настання права на страхову виплату у зв`язку зі смертю внаслідок нещасного випадку її батька.  
До вказаної заяви позивачем було долучено копію паспорта, довідки про присвоєння РНОКПП, акту про розслідування нещасного випадку за формою Н-1/П, відомості про наслідки нещасного випадку, що стався 29.09.2020 (форма Н-2), копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , копію трудової книжки позивача, копію повідомлення приватного нотаріуса Новоград-Волинського міського нотаріального округу Лінкевича Б.А., копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 (доньки позивача), копію довідки про причини смерті ОСОБА_2 , копію картки з банківськими реквізитами позивача.
Представник позивача у зв`язку з ненадходженням відповіді відповідача, 04.06.2024 звернувся до ГУ ПФУ в Рівненській області з адвокатським запитом, в якому просив надати відомості щодо того чи було прийнято рішення за наслідками розгляду заяви позивача від 09.10.2023; у разі, якщо приймалося таке рішення просив надати належним чином засвічену його копію.
Відповідачем 07.06.2024 було надано копію постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.10.2023 №2-В/В. Вказаною постановою відмовлено ОСОБА_1 у призначенні страхових виплат у зв`язку зі смертю годувальника - ОСОБА_2 . Відповідно до ч. 3 ст. 41 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 23.09.1999 №1105-ХІV онука ОСОБА_3 не знаходилася на утриманні та не є членом сім`ї потерпілого ОСОБА_2 . Разом з тим, не дотримані строки звернення відповідно до ч. 3 ст. 47 Закону №1105, оскільки на день звернення ОСОБА_3 досягла дев`ятирічного віку.
Представник позивача вважаючи протиправною постанову про відмову у призначенні страхових виплат, звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов`язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров`я визначено Законом України від 23.09.1999 №1105-XIV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон №1105-XIV).
Частиною 1 статті 4 Закону №1105-XIV (в редакції станом на дату виникнення спірних відносин) врегульовано, що уповноваженим органом управління в системі загальнообов`язкового державного соціального страхування у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності та від нещасного випадку (далі - уповноважений орган управління) є Пенсійний фонд України.
Статтею 5 Закону №1105-XIV визначено, що основними завданнями уповноваженого органу управління та його територіальних органів є:
1) реалізація державної політики у сферах соціального страхування;
2) здійснення страхових виплат та надання соціальних послуг відповідно до цього Закону;
3) профілактика нещасних випадків;
4) проведення перевірки обґрунтованості видачі, продовження листків непрацездатності і документів, що є підставою для їх формування, на базі інформації з електронних систем та реєстрів;
5) здійснення контролю за використанням страхувальниками та застрахованими особами страхових коштів.
Частинами 1-4 статті 30 Закону №1105-XIV передбачено, що страховими виплатами є грошові суми, які уповноважений орган управління виплачує застрахованій особі чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.
Згідно ч. 2 ст. 30 Закону №1105 факт нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання розслідується в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до Закону України «Про охорону праці».
Підставою для оплати потерпілому витрат на проведення професійної реабілітації, оплати соціальних послуг, а також для здійснення страхових виплат є акт розслідування нещасного випадку або акт розслідування професійного захворювання (отруєння) за встановленими формами.
Перелік обставин, за яких настає страховий випадок, та перелік професійних захворювань визначаються Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до частини 7 статті 30 Закону №1105-XIV страхові виплати складаються із:
1) щомісячної страхової виплати втраченої заробітної плати (або відповідної її частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата);
2) страхової виплати у встановлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім`ї та особам, які перебували на утриманні померлого);
3) страхової виплати дитині, яка народилася з інвалідністю внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності;
4) страхових витрат на професійну реабілітацію та соціальну допомогу;
5) допомоги по тимчасовій непрацездатності внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання.
Станом на час настання страхового випадку право на страхові виплати в разі смерті потерпілого було передбачено статтею 41 Закону №1105-XIV, частиною 1 якої було визначено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.
Згідно частини 2 статті 41 Закону №1105-XIV такими непрацездатними особами є:
1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років;
2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;
3) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності;
4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов`язаний виплачувати аліменти;
5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.
Відповідно до частини 3 статті 41 Закону №1105-XIV  право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Згідно частини 6 статті 42 Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Вищенаведені норми статті 41 та частини 6 статті 42 Закону №1105-XIV були чинні до 01.01.2023.
В редакції Закону №1105-XIV чинній станом на час звернення позивача до пенсійного органу статтею 35 цього Закону передбачено, що у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які на день смерті потерпілого мали право на одержання від нього утримання, а також дитина, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.
Згідно частини 2 статті 35 Закону №1105-XIV непрацездатними особами, передбаченими частиною першою цієї статті, є:
1) діти, які не досягли 18 років;
2) повнолітні діти, які є здобувачами освіти за денною формою навчання (у тому числі у період між завершенням навчання в одному закладі освіти та вступом до іншого закладу освіти або у період між завершенням навчання за одним освітньо-кваліфікаційним рівнем та продовженням навчання за іншим освітньо-кваліфікаційним рівнем, за умови що такий період не перевищує чотири місяці), - до закінчення ними навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років, або визнані особами з інвалідністю з дитинства;
3) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», якщо вони не працюють;
4) особи з інвалідністю - члени сім`ї потерпілого на час інвалідності.
Відповідно до ч. 3 ст. 35 Закону №1105 право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Згідно частини 1 статті 36 Закону №1105-XIV сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячної заробітної плати, яку потерпілий мав до ушкодження здоров`я. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати. Максимальний розмір щомісячної страхової виплати після проведеного перерахування відповідно до частини другої статті 31 цього Закону не може перевищувати чотири мінімальні заробітні плати. Мінімальний розмір призначеної щомісячної страхової виплати потерпілому у перерахунку на 100 відсотків втрати професійної працездатності не може бути меншим за мінімальну заробітну плату.
Відповідно до частини 5 статті 36 Закону №1105-XIV (в редакції чинній станом на дату звернення до пенсійного органу) у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві його сім`ї виплачуються:
1) одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює сорока розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату;
2) одноразова страхова виплата кожній особі, яка мала право на одержання утримання від потерпілого, а також його дитині, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює восьми розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом на день настання права на страхову виплату.
Згідно статті 37 Закону №1105-XIV для призначення страхових виплат потерпілий або особи, які мають право на такі виплати у разі смерті потерпілого, подають до уповноваженого органу управління в електронній формі через Єдиний державний вебпортал електронних послуг або веб-портал електронних послуг Пенсійного фонду України заяву про призначення виплати (особисто або через уповноваженого представника) за формою, затвердженою правлінням Пенсійного фонду України.
За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.
Заява може бути подана до Пенсійного фонду України у формі паперового документа.
Територіальні органи уповноваженого органу управління приймають рішення про призначення страхових виплат на підставі заяви та отриманих шляхом автоматизованого обміну наявними даними між інформаційно-комунікаційними системами органів державної влади, підприємств, установ, організацій:
1) акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами;
2) даних про встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності;
3) даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження особи, яка має право на виплати, та її походження, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть потерпілого та інших актів цивільного стану, необхідних для призначення страхових виплат;
4) даних реєстру застрахованих осіб та реєстру страхувальників Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про працевлаштування, нараховану заробітну плату (дохід) і сплату страхових внесків та інших даних, необхідних для призначення виплат;
5) наявних даних Єдиного державного демографічного реєстру про реєстрацію місця проживання;
6) даних органів реєстрації про реєстрацію місця проживання;
7) даних Єдиної державної електронної бази з питань освіти про навчання;
8) даних Державного реєстру боржників про виплату аліментів;
9) даних Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб щодо статусу внутрішньо переміщеної особи;
10) даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань про юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.
Потерпілий або особи, які мають право на страхові виплати, у разі відсутності необхідної інформації в державних реєстрах і базах даних мають право надати додаткові документи, необхідні для призначення страхових виплат.
Відповідно до статті 38 Закону №1105-XIV порядок розгляду справи про страхові виплати, згідно з яким територіальні органи уповноваженого органу управління розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або заінтересованої особи і приймають відповідні рішення протягом 10 календарних днів, не враховуючи дня надходження зазначених документів.
Рішення оформлюється постановою, в якій зазначаються дані про осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат на кожного члена сім`ї та строки їх здійснення або обґрунтування відмови у виплатах; до постанови додаються копії необхідних документів.
Територіальні органи уповноваженого органу управління можуть затримати страхові виплати до з`ясування підстав для виплат, якщо документи про нещасний випадок оформлені з порушенням установлених вимог.
З метою вдосконалення порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат і здійснення управліннями (відділеннями) виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України страхових виплат потерпілим (членам їх сімей) у разі настання нещасного випадку на виробництві та/або професійного захворювання, правління Фонду соціального страхування України постановило затвердити Порядок призначення, перерахування та проведення страхових виплат №11 від 19.07.2018 (далі - Порядок №11), який був чинним під час виникнення спірних правовідносин.
Відповідно до пункту 1.2 розділу І Порядку №11 у разі настання страхового випадку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Автономній Республіці Крим, областях, містах Києві та Севастополі, або в межах повноважень відділення виконавчої дирекції Фонду в районах і містах обласного значення (далі - управління (відділення) Фонду) зобов`язані своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну потерпілому внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті особам, які мають на це право, виплачуючи:
1) допомогу по тимчасовій непрацездатності;
2) одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності або смерті потерпілого;
3) щомісячну страхову виплату втраченого заробітку потерпілого (далі - щомісячна страхова виплата);
4) страхову виплату потерпілому у розмірі його середньомісячного заробітку при тимчасовому переведенні його на легшу, нижчеоплачувану роботу;
5) щомісячну страхову виплату особам, які мають на неї право в разі смерті потерпілого;
6) відшкодування вартості поховання потерпілого та пов`язаних з цим ритуальних послуг. 
Згідно з пунктами 1.3, 1.4 розділу І Порядку №11 Управління (відділення) Фонду розглядають справу про страхові виплати на підставі заяви потерпілого або осіб, які мають право на страхові виплати, за наявності усіх необхідних документів, визначених Законом України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (далі - Закон) та цим Порядком і приймають відповідні рішення у десятиденний строк, не враховуючи дня надходження останнього документа.
Рішення про страхові виплати приймається начальником управління Фонду або за його письмовим дорученням начальником підпорядкованого відділення Фонду та оформляється постановою (у тому числі в разі призначення страхової виплати за рішенням суду), у якій зазначаються дані про потерпілого та осіб, які мають право на страхові виплати, розміри виплат та їх строки або обґрунтування відмови у виплатах. 
Згідно пункту 5.1 розділу V Порядку №11 для призначення одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати в разі смерті потерпілого членами сім`ї та особами, які мають право на виплати, до управління (відділення) виконавчої дирекції Фонду подаються:
заяви (колективна чи індивідуальні), для призначення страхових виплат за встановленою виконавчою дирекцію Фонду формою;
копії паспорта;
копії реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) або сторінки паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (ідентифікаційного номера) та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
копії свідоцтва органу реєстрації актів цивільного стану про смерть потерпілого;
копії документів, що підтверджують родинні зв`язки померлого потерпілого (свідоцтво про шлюб потерпілого, свідоцтво про народження його дітей, у разі призначення виплати батькам потерпілого подається свідоцтво про народження потерпілого);
довідка про реєстрацію місця проживання (у разі відсутності відмітки про реєстрацію місця проживання в документах, що засвідчують особу).
Документом, що підтверджує родинні зв`язки у разі призначення виплати доньці потерпілого є свідоцтво про народження доньки ( ОСОБА_1 ), яке як встановлено судом, позивач разом з заявою до пенсійного органу про нарахування їй страхових виплат не надала.
Для отримання одноразової допомоги на сім`ю дружиною (чоловіком) або дитиною, реєстрація їх місця проживання повинна співпадати з реєстрацією місця проживання померлого потерпілого.
В залежності від категорії осіб, які мають право на страхові виплати, надаються:
для дітей до 23 років, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, довідка навчального закладу (такі довідки надаються в подальшому щосеместру);
для осіб з інвалідністю копія довідки МСЕК про встановлення групи інвалідності;
для осіб, які доглядають дитину потерпілого до 8 років наказ про надання відпустки по догляду за дитиною.
За малолітніх або неповнолітніх осіб заяву подає один із батьків або інший законний представник.
Працівником управління (відділення) Фонду до справи про страхові виплати додаються:
оригінал акта розслідування нещасного випадку або акта розслідування професійного захворювання (отруєння) за формою, встановленою Кабінетом Міністрів України;
оригінал висновку МСЕК про причинний зв`язок смерті потерпілого з наслідками раніше отриманого трудового каліцтва чи професійного захворювання (у разі наявності);
інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про нараховану заробітну плату (дохід) та сплату страхових внесків.
У разі коли відомості Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування не містять усіх необхідних даних для визначення розміру середньої заробітної плати потерпілого, працівники управління (відділення) Фонду отримують інформацію у страхувальника. У разі відсутності страхувальника на момент формування справи про страхові виплати, довідку, що підтверджує розмір заробітної плати перед настанням страхового випадку, може надати особа, що має право на виплати;
інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові, цивільно-правові відносини, реєстрації фізичної особи - підприємця, члена фермерського господарства, члена особистого селянського господарства, самозайнятої особи на момент настання страхового випадку в залежності від місця, де стався страховий випадок. У разі відсутності такої інформації особа, яка має право на виплати, надає копії документів, які підтверджують, що на момент настання страхового випадку потерпілий працював у того страхувальника, у якого стався нещасний випадок або зареєстровано професійне захворювання;
інформація з Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування про трудові, цивільно-правові відносини, реєстрації фізичної особи - підприємця, члена фермерського господарства, члена особистого селянського господарства, самозайнятої особи та доходи у разі призначення страхових виплат дітям з 16 до 18 років, дружині (чоловіку), які досягли пенсійного віку, особі з інвалідністю - члену сім`ї померлого, особам, які доглядають дітей потерпілого до 8 років.
Зазначені документи формуються в справу про страхові виплати та зберігаються в управлінні (відділенні) Фонду.
У разі відсутності відповідних документів і неможливості їх відновлення факт перебування на утриманні потерпілого встановлюється в судовому порядку. Відповідні рішення суду надаються для призначення виплат та додаються до справи про страхові виплати.
Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 розділу V Порядку №11 передбачено, що право на страхові виплати в разі смерті потерпілого мають особи, визначені статтею 41 Закону.
Підпунктом 5.2.2 пункту 5.2 розділу V Порядку №11 визначено, що право на отримання страхових виплат у осіб, які мають право на страхові виплати, настає з дня смерті потерпілого, але не раніше дня виникнення права на їх виплату.
Як вже наголошувалось, позивачу відмовлено у виплаті страхових виплат, пов`язаних зі смертю її батька, оскільки не підтверджений факт перебування на утриманні померлого та не підтверджено належність до членів сім`ї померлого.
Згідно змісту позовних вимог, позивач посилається на ч. 3 ст. 35 Закону №1105 як на підставу для отримання страхових виплат, пов`язаних зі смертю батька.
Згідно вказаної норми право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один із батьків померлого чи інший член сім`ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли восьмирічного віку.
Трудовою книжкою позивача підтверджено, що вона станом на дату нещасного випадку не працювала. Зворотного відповідачем не доведено.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , та, відповідно онукою померлого, якій станом на дату нещасного випадку було 6 років 2 місяці 28 днів.
Разом з тим, поряд з цим, ні до заяви від 09.10.2023, ні до позовної заяви позивачем не було додано доказів на підтвердження того, що  вона здійснювала догляд за дочкою у зв`язку з хворобою, інвалідністю, отримувала допомогу для здійснення догляду від органів соціального захисту населення, знаходилася у відпустці по догляду за дитиною тощо.
Закон №1105-XIV не містить визначення поняття сім`ї та її членів. Слід також виходити із того, що ні Порядком №11, ні Законом №1105-XIV не передбачено вимог для отримання спірної одноразової допомоги подання доказів, які б засвідчували обставину «пов`язаності спільним побутом та наявності взаємних прав та обов`язків» між особою, яка померла внаслідок нещасного випадку та особами, які звертаються за отримання відповідної допомоги, - на день настання такого випадку.
З урахуванням предмету спору, суд визнає, що Сімейний кодекс України є спеціальним законом який має враховуватись при визначені поняття сім`ї та її членів при вирішенні питання щодо наявності права на отримання допомоги, передбаченої Законом №1105-XIV.
Відповідно до частин другої та четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. 
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року №5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї є, зокрема особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з особою у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). 
Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах та утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. 
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями віднесення до кола членів однієї сім`ї є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважним причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки осіб, які об`єдналися для спільного проживання. 
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постанові від 31 березня 2020 року у справі №205/4245/17. 
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач у заяві від 09.10.2023 вказала, що є дитиною померлого, а тому відповідно до положень Сімейного кодексу України є членом його сім`ї.
Згідно частини 1 статті 6 Сімейного кодексу України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Позивач є повнолітньою, а тому на неї не поширюється положення даної статті.  
Таким чином, вона не надала жодного доказу, що вона була членом сім`ї померлого, тобто спільно проживала, була пов`язана спільним побутом, мала взаємні права та обов`язки, так як і не надала доказів на підтвердження наявності у її доньки статусу члена сім`ї померлого.
Стосовно не підтвердження факту перебування онуки на утриманні дідуся - ОСОБА_2 суд зазначає наступне.
Як вказує позивач, що в силу того, що вона в період до настання нещасного випадку внаслідок якого помер її батько, проживала з ним та не мала матеріальної можливості забезпечувати свою малолітню доньку, у зв`язку з тим, що не працювала, то вони перебували на утриманні померлого.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивач в зазначений вище період перебувала у шлюбі з батьком ОСОБА_3 .
Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.  
Згідно статті 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного.
Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.
Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є особою з інвалідністю I, II чи III групи.
Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, саме на чоловіка позивача та, відповідно, батька її дитини покладено обов`язок щодо утримання її дитини та позивача.
Жодних підтверджень, що чоловік позивача не міг виконувати такий обов`язок та що дідусь утримував онуку суду не надано та за наслідками розгляду справи не встановлено.
Тому, позивачем не підтверджено наявність у неї підстав для отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю її батька внаслідок нещасного випадку.
У статті 39 Закону №1105-XIV встановлені виключні підстави для відмови у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг, а саме, якщо:
1) потерпілий вчиняв дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання рекомендацій лікаря), що сприяли настанню страхового випадку;
2) роботодавець, інші органи, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілий надали уповноваженому органу управління завідомо неправдиві відомості про страховий випадок;
3) застрахована особа вчинила умисне кримінальне правопорушення, що призвело до настання страхового випадку.
Також, уповноважений орган управління відмовляє у здійсненні страхових виплат і наданні соціальних послуг застрахованій особі, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов`язаним з виробництвом. 
Жодної з перелічених підстав відмови, визначених законодавством, у межах даних правовідносин не встановлено.
Крім цього суд першої інстанції вірно вказав, що жодну з вказаних підстав відповідачем у спірній постанові зазначено не було. А тому позивачу було відмовлено у призначенні страхових виплат у зв`язку зі смертю батька з підстав не передбачених чинним законодавством.
Разом з тим, відповідачем при розгляді заяви позивача від 09.10.2023 не встановлювалася наявність/відсутність у позивача статусу іншого члена сім`ї, який не працює та доглядає онуку потерпілого, яка не досягла восьмирічного віку.
Натомість спірна постанова стосується в частині відмови стосується лише онуки потерпілого, в той час як за призначенням страхових виплат звертається позивач.
Відтак, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що постанова відповідача від 19.10.2023 №2-В/В є протиправною та такою, що підлягає скасуванню.
Таки чином, позивачем не підтверджено наявність підстав для отримання страхових виплат у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 , оскільки позивач не подав відповідачу необхідні підтверджуючі документи, тому позовні вимоги в частині призначення їй страхових виплат задоволенню не підлягають.
За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про визнання протиправною та скасування постанови Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області від 19.10.2023 року №2-В/В про відмову у страхових виплатах ОСОБА_1 та зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 09.10.2023, з урахуванням висновків суду.
З врахуванням наведеного колегія суддів погоджується з судом першої інстанції про часткове задоволення позову.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду з наведених вище мотивів, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
За правилами статті 139 КАС України, судом не вирішується питання про розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 328 КАС України, суд,-
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2024 року у справі № 460/10466/24 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя	 	І. І. Запотічний 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	О. І. Довга