Номер провадження: 22-ц/813/1319/25 
Справа № 522/14120/22
Головуючий у першій інстанції Шенцева О.П. 
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                 Сегеди С.М.,
суддів:                 Драгомерецького М.М.,
Комлевої О.С.,                         
               за участю:
секретаря                 Козлової В.А.,
представника ОСОБА_1 – адвоката Чебан С.В.,
                       
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павельченко Ігоря Віталійовича на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року, постановленої під головуванням судді Шенцевої О.П., про залишення без задоволення заяви про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Діком Інвест» про зобов`язання вчинити певні дії, визнання недійсним правочинів та про визнання права власності на нерухоме майно,
                                                       встановив:

02.11.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю (далі – ТОВ) «Діком Інвест» про зобов`язання вчинити певні дії, визнання недійсним правочинів та про визнання права власності на нерухоме майно. 

28.03.2024 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Павельченко І.В. звернувся до суду першої інстанції із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборону відповідним органам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо нерухомого майна: квартир АДРЕСА_1 та паркомісце на першому рівні дворівневого паркінгу за номером АДРЕСА_2 , що розташоване за вказаною адресою. 
Заява була обґрунтована тим, що невжиття заходів забезпечення позову на спірне нерухоме майно істотно ускладнить чи навіть унеможливить виконання рішення суду про визнання недійсними договорів та ускладнить можливість поновлення порушених інтересів позивача ОСОБА_1 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_1 – адвоката Павельченка І.В. про забезпечення позову було відмовлено (т.2, а.с.38-43).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Павельченко І.В. ставить питання про скасування ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 року та ухвалення нового судового рішення, яким заяву про забезпечення позову задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.47-52).

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явилася лише представник позивача - адвокат Чебан С.В., інші учасники справи до суду не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання (т.2, а.с. 171-186). 

Колегія суддів зазначає, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція), кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини (далі – ЄСПЛ) від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»).
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, ЄСПЛ в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції.

Також слід зазначити, що відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні. 

Колегією суддів було також враховано, що поштова кореспонденція направлялася відповідача ОСОБА_7  за місцем його реєстрації (т.2, а.с.122) та ТОВ «Діком Інвест» за місцем його знаходження (т.2, а.с.86). Однак, поштова кореспонденція на вказану адресу повернулася до суду із зазначенням «адресат відсутній за адресою» (т.2, а.с.180-181, 185-186),що у відповідності до вимог, передбачених ч.1 ст. 131 ЦПК України, вважається їхнім належним сповіщеннями. 

На підставі викладеного, а також враховуючи, що в своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки, колегія суддів вирішила слухати справу за участю з`явившихся учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що невжиття таких заходів забезпечення позову у майбутньому може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (т.2, а.с.38-43).

Однак, колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.
Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.
За змістом п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір про право власності стосовно кв. АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , а також паркомісця, розташованого на першому рівні дворівневого паркінгу за № 6, за вказаною адресою (т.1, а.с.1-9).
Апеляційний суд зазначає, що неприйняття відповідних заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження вказаного нерухомого майна, на яке позивач просив накласти арешт та заборону вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та державну реєстрацію обтяжень речових прав на користь третіх осіб, а також той факт, що набуття права власності іншими особами на спірне майно під час розгляду справи поставить позивача в суттєво менш сприятливе становище.
Суд першої інстанції на вищезазначене уваги не звернув, та прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Також колегія суддів зазначає, що ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 листопада 2022 року заява про забезпечення позову була задоволена.

Однак, зазначені ухвала суду, в частині забезпечення позову на нерухоме майно ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , була скасована постановою Одеського апеляційного суду від 18.03.2024 року (т.2, а.с.14-18). Підставою для такого скасування ухвали стало у тому числі те, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 не були залучені до участі у справі в якості відповідачів. 

В подальшому, а саме: 27 лютого 2024 року Приморським районним судом була винесена ухвала, якою зазначених осіб було залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Діком Інвест» про зобов`язання вчинити певні дії, визнання права власності на нерухоме майно, в якості відповідачів (т.2, а.с.21-24).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 – адвоката Павельченка І.В. підлягає задоволенню, ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 04.04.2024 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову – скасуванню, з ухваленням постанови, якою заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павельченка І.В. про забезпечення позову задовольнити.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п. 4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391  ЦПК України, апеляційний суд
                                        ухвалив:        

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Павельченка Ігоря Віталійовича задовольнити.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 04 квітня 2024 року про відмову у забезпеченні позову скасувати.
Ухвалити постанову, якою заяву представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Павельченка Ігоря Віталійовича про забезпечення позову задовольнити.
Накласти арешт та заборону відповідним органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, органам Міністерства юстиції України, державним та приватним нотаріусам, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, державним реєстраторам органів місцевого самоврядування, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користуванням третім особам будь-якого іншого обтяження та інше) щодо нерухомого майна: квартир АДРЕСА_1 та паркомісця на першому рівні дворівневого паркінгу за номер 6, що розташоване за вказаною адресою: АДРЕСА_6 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Через перебування судді Сегеди С.М. у відпустці, датою складання повного тексту судового рішення є 29.09.2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:        С.М. Сегеда

       М.М. Драгомерецький

       О.С. Комлева