ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8358/25 Справа № 212/3651/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колочко О.В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2025 року                                                        м.Кривий Ріг

Справа № 212/3651/25

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач – Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК», 
відповідачка -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1  ст. 369 ЦПК України,без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 02 червня 2025 року, яке ухвалено суддею Колочко О.В.у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 02 червня 2025 року, -
       
ВСТАНОВИВ:

У квітні 2025 року Акціонерне товариство «АКЦЕНТ-БАНК» (надалі - АТ «АКЦЕНТ-БАНК», АТ «А-БАНК», Банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 14 листопада 2023 року між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір №АВН0СТ155101699952120086, відповідно до якого остання отримала кредит в розмірі 29 000, 00 грн, строком на 36 місяців, зі сплатою процентів у розмірі 85% річних та комісії в розмірі 0,00 грн. 
Банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав у повному обсязі.
Внаслідок невиконання відповідачкою своїх зобов`язань за договором, станом на 03 квітня 2025 року, утворилась заборгованість у розмірі 48 166,42 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту – 26 612,51 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом – 21 553,91 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачки на свою користь та стягнути судові витрати по справі.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 02 червня 2025 року позовні вимоги задоволено частково
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь  АТ «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором №АВН0СТ155101699952120086 від 14.11.2023 у розмірі 27 007 гривень 76 коп, судовий збір у розмірі 1 356 гривень 54 коп.
У задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з АТ «АКЦЕНТ-БАНК» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 1320,00 гривень.
В апеляційній скарзі позивач АТ «АКЦЕНТ - БАНК» просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмовлених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом не було враховано умови укладеного між сторонами договору, згідно якого, перед отриманням кредиту, відповідачка була повідомленою, що в разі наявності заборгованості у клієнта зі сплати щомісячного мінімального платежу понад 90 днів, Банк має право достроково розірвати договір та здійснити дії, направлені на погашення заборгованості, що виникла за користування клієнтом послугою. При цьому. Умовами договору не передбачено обов?язкове повідомлення про вимогу дострокового погашення кредиту, оскільки в даному випадку Банк звернувся з позовом до суду, а відповідачка знала про порушення зобов?язання та не вчинила дій з погашення боргу.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 листопада 2023 року між АТ «АКЦЕНТ - БАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № АВН0СТ155101699952120086, згідно з яким відповідачка отримала кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 29 000,00 грн, строком на 36 місяців, до 13 листопада 2026 року включно, зі сплатою процентів за користування за ставкою 85 % на рік, із сплатою щомісячного платежу 2270,49 грн (а.с. 7-13).
Відповідно до пункту 18 Заяви про надання послуги «Швидка готівка» № АВН0СТ155101699952120086 від 14.11.2024, відповідачка погодилася, що Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Паспортом споживчого кредиту, таблицею обчислення загальної вартості кредиту становлять Договір (а.с. 10).
Договір укладений у вигляді електронного документу, шляхом підпису його відповідачкою за допомогою електронного підпису (а.с. 12 зворотній бік). 
Факт укладення кредитного договору і отримання кредитних коштів на виконання його умов, відповідачкою ОСОБА_1 не оспорюється.
Відповідно до наданого АТ «АКЦЕНТ - БАНК» розрахунку, станом на 03.04.2025, заборгованість за договором № АВН0СТ155101699952120086 від 14.11.2023 становить 48166,42 грн, з яких залишок заборгованості за тілом кредиту 20202,58 грн, залишок заборгованості за тілом кредиту (прострочений) 6409,93 грн, залишок заборгованості за процентами на поточну заборгованість 956,08 грн, залишок заборгованості за процентами на прострочену заборгованість 20597,83 грн (а.с. 14).
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України «Про захист прав споживачів» порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не дотримавши передбачений порядок, то у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.
За змістом пункту 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (пункт 23 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
10 червня 2017 року набрав чинності Закон України «Про споживче кредитування», який визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування» (стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній з 10 червня 2017 року).
Отже, регулювання правовідносин банку зі споживачем щодо кредитування для споживчих потреб до 10 червня 2017 року відбувалося з урахуванням приписів Закону України «Про захист прав споживачів». 
З 10 червня 2017 року на ці відносини поширюється Закон України «Про споживче кредитування», а у частині, що йому не суперечить, - також Закон України «Про захист прав споживачів».
Положеннями статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Якщо кредитодавець відповідно до умов договору про споживчий кредит вимагає здійснення платежів, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі платежі або повернення споживчого кредиту здійснюються споживачем протягом 30 календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - 60 календарних днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про споживчий кредит, вимога кредитодавця втрачає чинність.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 травня 2020 року у справі № 638/13683/15-ц зазначила, що визначаючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами кредитного договору, суди повинні встановити: на які потреби було надано кредит, чи здійснювалось кредитування з метою задоволення боржником особистих економічних та побутових потреб. Установивши, що кредитування здійснювалось на споживчі потреби, суд повинен застосувати до встановлених правовідносин законодавство щодо захисту прав споживачів.
Відповідно до положень частини четвертої статті 263 ЦПК України під час апеляційного перегляду справи, підлягає застосуванню релевантна практика Великої Палати Верховного Суду, яка не була застосована судом першої інстанції на час ухвалення оскаржуваного судового рішення.
В даному випадку, наданий ОСОБА_1 кредит є споживчим.
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження направлення відповідачці ОСОБА_1 вимоги щодо дострокового погашення кредиту, а доводи апеляційної скарги щодо відсутності у АТ «АКЦЕНТ-БАНК» обов?язку направляти таку вимогу є неприйнятними. 
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що у відповідачки не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що відповідачкою дійсно було отримано вимогу про дострокове повернення кредиту у 30-ти денний строк, що передував зверненню Банку до суду з даним позовом, як того вимагає Закон України «Про споживче кредитування», й доводи апеляційної скарги правильність таких висновків суду першої інстанції не спростовують.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» - залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 02 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

       Повне судове рішення складено 23 вересня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: