ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 620/16204/24
адміністративне провадження № К/990/24057/25 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного   І.   В.,
суддів: Білак   М.   В., Мацедонської   В.   Е., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року (суддя Тихоненко   О.   М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06   травня 2025 року (судді: Чаку   Є.   В., Коротких   А.   Ю., Сорочко   Є.   О.) у справі №   620/16204/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1. У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Чернігівського окружного адміністративного суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 , у якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, з 01   січня 2020 року по 16 листопада 2021 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - Постанова № 704);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 01   січня 2020 року по 16 листопада 2021 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, з 04   червня 2022 року по 05 січня 2023 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 04   червня 2022 року по 05 січня 2023 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, з 05   січня по 17 листопада 2023 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 05   січня по 17 листопада 2023 року включно грошове забезпечення, яке складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, процентної надбавки за вислугу років, та щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення) та премії, а також одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби, компенсацію за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022   року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168) при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023 роки;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 з ненарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я за 26 календарних роки в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розрахованого по прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року);
- зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я за 26 календарних роки в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розрахованого по прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року).
2. На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 указав, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 30 квітня 2007 року по 16   листопада 2021 року, у військовій частині НОМЕР_2 у період з 04 червня 2022 року по 05 січня 2023 року, у військовій частині НОМЕР_3 у період з 05 січня по 17 листопада 2023 року.
3. На переконання позивача, він має право: на нарахування та виплату грошового забезпечення за час проходження військової служби, з визначенням розміру посадового окладу та окладу за військовим званням шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року на відповідний тарифний коефіцієнт; на включення до складу грошового забезпечення сум додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023 роки; на одноразову грошову допомогу при звільненні за станом здоров`я за 26 календарних роки в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розрахованого по прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), у зв`язку з чим звернувся до суду із цим позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій та їх обґрунтування
4. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025   року, залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 16   листопада 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01 січня 2020 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 16   листопада 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01 січня 2020 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 червня по 04 грудня 2022   року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, компенсації за невикористану відпустку без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 03 червня по 04 грудня 2022   року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, компенсації за невикористану відпустку з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 05 грудня 2022 року по 19 травня 2023   року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022   року, Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_3 здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 05 грудня 2022 року по 19 травня 2023   року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 грошової компенсації за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022 рік без врахування додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплати ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022 рік з врахуванням додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168.
У решті позову - відмовлено.
5. Суд першої інстанції указав, що з 29 січня 2020 року з дня набрання чинності судовим рішенням у справі № 826/6453/18 у зв`язку зі зростанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, зокрема, згідно із Законами України Про Державний бюджет України на 2022   рік, Про Державний бюджет України на 2023 рік, у осіб з числа військовослужбовців виникло право на перерахунок пенсії з урахуванням оновлених даних про розмір посадового окладу та окладу за військовим (спеціальним) званням, які визначаються шляхом застосування пункту 4 Постанови № 704 із використанням для їх визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (через його збільшення на відповідний рік). При цьому, суд звернув увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону №   1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується, як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням. Суд першої інстанції також урахував, що визначення розміру грошової допомоги на оздоровлення, компенсації за невикористані відпустки та одноразової грошової допомоги при звільненні знаходяться в залежності від розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців.
6. Чернігівський окружний адміністративний суд зазначив, що в цій справі, відповідачами не надано суду жодного доказу на спростування доводів позивача щодо неправильного нарахування йому грошового забезпечення за спірні періоди.
7. Отже, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково шляхом: визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 16 листопада 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01 січня 2020 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт; зобов`язання військової частини НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 29 січня 2020 року по 16   листопада 2021 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2020 та 2021 роки, компенсації за невикористану відпустку, одноразової грошової допомоги при звільненні з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2020 рік станом на 01 січня 2020 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2021 рік станом на 01 січня 2021 року, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_2 щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 03 червня по 04 грудня 2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, компенсації за невикористану відпустку без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт; зобов`язання військової частини НОМЕР_2 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 03 червня по 04 грудня 2022 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2022 рік, компенсації за невикористану відпустку з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум; визнання протиправними дій військової частини НОМЕР_3 щодо нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 05   грудня 2022 року по 19 травня 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік без урахування посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт; зобов`язання військової частини НОМЕР_3 здійснити перерахунок та виплату позивачу грошового забезпечення за період з 05   грудня 2022 року по 19   травня 2023 року, грошової допомоги на оздоровлення за 2023 рік з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України Про Державний бюджет України на 2022 рік станом на 01 січня 2022 року, Законом України Про Державний бюджет України на 2023 рік станом на 01 січня 2023 року, у відповідні роки, на відповідний тарифний коефіцієнт та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум.
8. Щодо позовних вимог до військової частини НОМЕР_2 : визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з 04 червня 2022 року по 05   січня 2023 року включно без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704; зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 з 04 червня 2022 року по 05   січня 2023 року включно одноразову грошову допомогу при звільненні з військової служби із розрахунку шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, з урахуванням виплачених сум, Чернігівський окружний адміністративний суд указав, що останні задоволенню не підлягають, оскільки не знайшли свого підтвердження в ході розгляду цієї справи, в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо отримання позивачем одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з військової частини НОМЕР_2 . Щодо періоду з 04 червня 2022 року по 05   січня 2023 року, то суд зазначив, що ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_2 у період з 03 червня по 04 грудня 2022 року, наказом від 04 грудня 2022 року № 330 був виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення з 04 грудня 2022 року.
9. Щодо позовних вимог до військової частини НОМЕР_3 , що стосуються перерахунку грошового забезпечення з 20 травня по 17 листопада 2023 року, в тому числі одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби та компенсації за невикористану відпустку, суд першої інстанції указав, що Постановою №   481, яка набрала чинності з 20 травня 2023 року, абзац перший пункту 4 Постанови № 704 викладено в такій редакції: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються, виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.». Отже, Постановою № 481 визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється, виходячи з розміру 1762 грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
10. За висновком Чернігівського окружного адміністративного суду, у спірних правовідносинах з 20 травня 2023 року у військової частини НОМЕР_3 були відсутні правові підстави для обчислення та виплати позивачу грошового забезпечення, визначеного шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2023 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14 до Постанови № 704. Отже, у спірних правовідносинах з 20 травня 2023 року військовою частиною НОМЕР_3 не порушено прав позивача, а позивачем не доведено їх порушення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
11. Суд першої інстанції також дійшов висновку про відсутність підстав для виплати позивачу одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби з військової частини НОМЕР_3 та компенсації за невикористану відпустку з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, розрахованих шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, оскільки на момент виплати спірної компенсації та допомоги, як вже зазначалось судом, з 20 травня 2023 року обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється, виходячи з розміру 1762 гривні, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
12. Чернігівський окружний адміністративний суд також зазначив, що оскільки додаткова винагорода, запроваджена Постановою №   168, виплачувалась позивачу, починаючи з червня 2022 року (дня прийняття на службу), що підтверджується матеріалами справи (а. с. 32-32 зворот), вона є щомісячним додатковим видом грошового забезпечення і входить до складу грошового забезпечення позивача (як розрахункової величини), з якого обчислюється розмір компенсації за всі невикористані ним дні оплачуваних (щорічних та додаткових) відпусток за 2022 рік. При цьому згідно з наявною в матеріалах справи копією розрахунку розміру грошового забезпечення позивача за період з 01 лютого по 17 листопада 2023 року, додаткова винагорода позивача за вказаний період становить 0,00   грн щомісяця (а.   с. 35), як наслідок, відсутні правові підстави для врахування спірної винагороди при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані позивачем дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2023 рік.
13. Суд першої інстанції указав, що військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період є окремим видом військової служби, що вказує на особливий порядок правового регулювання вказаного виду служби. Чернігівський окружний адміністративний суд дійшов висновку, що при звільненні зі служби позивача як військовослужбовця, що проходив військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, військовою частиною НОМЕР_3 його право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні порушено не було.
14. Залишаючи без змін рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025   року, Шостий апеляційний адміністративний суд указав, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, які мають значення для її вирішення, судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права.
Короткий зміст та обґрунтування наведених в касаційній скарзі вимог
15. Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій в частині відмови в задоволенні позовних вимог до військової частини НОМЕР_3 щодо періоду служби з 20   травня по 17 листопада 2023 року, а також відмови у застосуванні 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати як мінімальної величини при перерахунку грошового забезпечення за період служби з 29 січня 2020 року по 16 листопада 2021   року, з 03   червня по 04 грудня 2022 року та з 05 грудня 2022 року по 17   листопада 2023   року, ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій зазначив, що вони є безпідставними, необґрунтованими та такими, що ухвалені з неправильним застосуванням (порушенням) норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
16. Скаржник також послався на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України та зазначив про відсутність висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а саме чи підлягає перерахунку грошове забезпечення військовослужбовця після 20 травня 2023 року (дата набрання чинності Постанови №   481), виходячи з розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, через незастосування положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувались такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи.
17. На переконання скаржника, розрахунок грошового забезпечення позивача навіть після 20 травня 2023 року має здійснюватися, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого законом на відповідний календарний рік, а не із суми 1762   грн. Разом з тим, Кабінет Міністрів України не уповноважений та не вправі установлювати розрахункову величину для визначення посадових окладів із застосуванням бази розрахунку у вигляді сталої грошової суми у розмірі 1762 грн, що відповідає сумі прожиткового мінімуму станом на 2018 рік, який не відповідає нормативно-правовому акту вищої юридичної сили, а саме Конституції України, Закону №   2017-ІІІ та Закону № 2011-ХІІ.
18. Скаржник також вважає, що суди попередніх інстанцій, відмовляючи в застосуванні 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати як мінімальної величини при перерахунку грошового забезпечення, застосували положення пункту   4 Постанови №   704, у редакції до внесення змін Постановою №   103, пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 06 грудня 2016   року №   1774-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (далі - Закон №   1774-VІІІ) без урахування висновків Верховного Суду у подібних правовідносинах, викладених у постанові від 15 березня 2023 року у справі №   420/6572/22.
19. На підставі викладеного скаржник просить скасувати рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог, та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Позиція інших учасників справи
20. У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 військова частина НОМЕР_3 зазначила, що при ухваленні рішення по справі № 620/16204/24 Чернігівський окружний адміністративний суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме положення Постанови №   704, не врахував положення Закону №   1774-VІІІ, положення абзацу першого пункту 7 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №   260 (далі - Порядок №   260), а також порушив норми процесуального права, зокрема частини другої статті 6, статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України). 
21. У зв`язку з викладеним військова частина НОМЕР_3 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
22. 24 липня 2025 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду клопотання, у якому просив розгляд справи №   620/16204/24 передати на розгляд судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду для відступлення від висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 26 червня 2025 року у справі № 480/7154/24, від 24 червня 2025 року у справі №   420/5584/24, від 30 червня 2025 року у справі № 280/8083/24.
Рух касаційної скарги
23. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 30 червня 2025 року відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року у справі № 620/16204/24 за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 , військової частини НОМЕР_2 , військової частини НОМЕР_3 про визнання протиправними дій та бездіяльності, зобов`язання вчинити певні дії, та витребував із Чернігівського окружного адміністративного суду справу №   620/16204/24.
24. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду справу №   620/16204/24 призначено до касаційного розгляду в порядку письмового провадження.
Обставини справи, установлені судами попередніх інстанцій 
25. Позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 у період з 30   квітня 2007 року по 16 листопада 2021 року, у військовій частині НОМЕР_2 у період з 03 червня по 04 грудня 2022 року, у військовій частині НОМЕР_3 у період з 05 грудня 2022 року по 17 листопада 2023 року.
26. Відповідачами не заперечується факт того, що для розрахунку грошового забезпечення позивача застосовувався прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі станом на 01 січня 2018 року для працездатних осіб, а саме 1762 грн.
27. Також позивачу було виплачено:
- грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку за 2021 рік за 38 діб; за невикористану додаткову щорічну відпустку, як учаснику бойових дій за період з 2016 року по 2021 рік, за 84 доби; компенсацію за 5 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2022 рік та 25 діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік; компенсацію за 14 діб невикористаної додаткової відпустки за 2022 рік та 14 діб невикористаної додаткової за 2023 рік відпустки як учаснику бойових дій;
- грошову допомогу на оздоровлення за 2020, 2021, 2022, 2023 роки;
- допомогу при звільненні у розмірі 208   096 грн 88 коп. за 25 календарних років;
- одноразову грошову допомогу мобілізованим по звільненню у розмірі 4% місячного грошового забезпечення за 16 календарних місяці служби.
28. Позивач вважає, що відповідачі протиправно здійснювали обчислення його грошового забезпечення із використанням прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2018 року (1762 грн), а тому звернувся до суду із цим позовом.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ КАСАЦІЙНОГО АДМІНІСТРАТИВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів першої та апеляційної інстанцій, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
29. Відповідно до частини першої статті 341 КАС України, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, що стали підставою для відкриття касаційного провадження, і перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи.
30. Згідно із частиною другою статті 341 КАС України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, які не були встановлені судом першої чи апеляційної інстанції; вирішувати питання щодо достовірності доказів; надавати перевагу одним доказам над іншими; збирати чи приймати нові докази або додатково перевіряти їх.
31. На підставі частини третьої статті 341 КАС України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, зокрема, якщо необхідно врахувати висновок про застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
32. У справі, що розглядається, ОСОБА_1 просить:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, з 01   січня 2020 року по 16 листопада 2021 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, та зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за цей період вказане грошове забезпечення з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_2 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, з 04   червня 2022 року по 05 січня 2023 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, та зобов`язати військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за цей період вказане грошове забезпечення з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_3 щодо обчислення і виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткових видів грошового забезпечення, у тому числі, але не виключно, щомісячних та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (надбавки, доплати, підвищення та премії), одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, компенсації за невикористану відпустку, грошову допомогу на оздоровлення, з 05   січня по 17 листопада 2023 року включно без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови № 704, та зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 за цей період вказане грошове забезпечення з урахуванням виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 , що полягає у невключенні до складу грошового забезпечення ОСОБА_1 сум додаткової винагороди передбаченої Постановою № 168 при обчисленні розміру грошової компенсації при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023 роки, та зобов`язати військову частину НОМЕР_3 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію при звільненні за невикористані ним дні оплачуваних відпусток (щорічних та додаткових) за 2022, 2023 роки, обчисливши її суму, виходячи із розміру місячного грошового забезпечення, з урахуванням сум додаткової винагороди, передбаченої Постановою №   168;
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_3 з ненарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги при звільненні за станом здоров`я за 26 календарних роки в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, розрахованого по прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2024 року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), та зобов`язати військову частину НОМЕР_3 нарахувати й виплатити позивачу вказану грошову допомогу.
33.          Чернігівський окружний адміністративний суд рішенням від 07 лютого 2025   року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 06 травня 2025 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнив частково.
34. Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, а саме в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_3 щодо періоду служби з 20 травня по 17 листопада 2023 року, а також відмови у застосуванні 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати як мінімальної величини при перерахунку грошового забезпечення за період служби з 29 січня 2020 року по 16 листопада 2021 року, з 03   червня по 04 грудня 2022 року, з 05 грудня 2022 року по 17 листопада 2023 року, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою.
35. Отже, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду перевіряє оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, тобто в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
36. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
37. Частинами першою-третьою статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №   2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011-XII) передбачено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять:
посадовий оклад, оклад за військовим званням;
щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія);
одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
38. 30 серпня 2017 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 704, якою затверджено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 1; схему тарифних коефіцієнтів за військовим (спеціальним) званням військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу згідно з додатком 14.
39. 21 лютого 2018 року Кабінетом Міністрів України прийнято Постанову № 103, якою внесено зміни до Постанови № 704, зокрема, пункт 4 викладено в новій редакції: установлено, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14 (пункт 6 Постанови № 103).
40. Постанова № 103 набула чинності 24 лютого 2018 року.
41. На момент набрання чинності Постановою № 704 (01 березня 2018 року) пункт   4 вже був викладений в редакції змін, викладених згідно з пунктом 6 Постанови № 103, відповідно передбачав, що при обчисленні розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу використовується такий показник як розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01   січня 2018 року.
42. Водночас текст примітки, зокрема, додатків 1, 14 до Постанови № 704 - у зв`язку з прийняттям Постанови № 103 - не змінився, відповідно виникла неузгодженість тексту примітки з положеннями пункту 4 Постанови № 704 в редакції, викладеній згідно з пунктом 6 Постанови № 103.
43. Кабінет Міністрів України постановою від 28 жовтня 2020 року № 1038 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 23 листопада 2006 року №   1644 і від 30 серпня 2017 року № 704» виправив цю неузгодженість, виклавши, зокрема, примітку до додатку 1 до Постанови № 704 в новій редакції: « 1. Посадові оклади за розрядами тарифної сітки визначаються в порядку, встановленому пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704. У разі коли розмір окладу визначено у гривнях з копійками, цифри до 4,99 відкидаються, від 5 і вище заокруглюються до 10 гривень.». В аналогічній редакції викладена також і примітка додатку 14 до Постанови № 704.
44. Разом з тим, постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 визнано протиправним та скасовано пункт 6 Постанови № 103, яким були внесені зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України № 704.
45. Наведене свідчить, що з дати прийняття постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 відновилася первинна редакція пункту 4 Постанови № 704, тобто та, яка була до внесення змін згідно з пунктом 6 Постанови № 103. Текст примітки до додатку 1 до Постанови №   704 в цьому контексті суттєвого значення вже немає, адже акцентується головним чином на тексті пункту 4 Постанови № 704, а надто на розмірі розрахункової величини - прожитковому мінімумі для працездатних осіб.
46. Водночас 12 травня 2023 року Кабінетом Міністрів України було прийнято Постанову №   481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. № 103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30   серпня 2017 р. № 704».
Кабінет Міністрів України постановив:
1. Скасувати підпункт 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018   року № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
2. Внести зміну до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017   року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», виклавши абзац перший в такій редакції:
« 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14.».
3. Установити, що видатки, пов`язані з виконанням пункту 2 цієї постанови, здійснюються в межах асигнувань на грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб, передбачених у державному бюджеті на відповідний рік для утримання відповідних державних органів.
47. Постанова №   481 набрала чинності 20 травня 2023 року.
48. При цьому, Постанова №   481 чи її окремі пункти нечинними (в тому числі в судовому порядку) під час спірного періоду не визнавалися, а тому підлягали застосуванню суб`єктами владних повноважень.
49. Таким чином, Постановою № 481 змінено умови регулювання спірних відносин та визначено, що обчислення розмірів посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб здійснюється виходячи з розміру 1762   грн, а не з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1   січня календарного року.
50. Рішеннями Конституційного Суду України від 26 грудня 2011   року № 20-рп/2011 та від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 підтверджена конституційність повноважень Кабінету Міністрів України щодо реалізації політики у сфері соціального захисту, в тому числі регулювання порядку та розмірів соціальних виплат і допомоги, які фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України виходячи з фінансових можливостей держави.
51. У пункті 3 резолютивної частини Рішення від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 Конституційний Суд України вказав, що в аспекті конституційного подання положення частини другої статті 95, частини другої статті 124, частини першої статті   129 Конституції України, пункту 5 частини першої статті 4 Бюджетного кодексу України та пункту 2 частини першої статті 9 КАС України в системному зв`язку з положеннями статті 6, частини другої статті 19, частини першої статті 117 Конституції України треба розуміти так, що суди під час вирішення справ про соціальний захист громадян керуються, зокрема, принципом законності. Цей принцип передбачає застосування судами законів України, а також нормативно-правових актів відповідних органів державної влади, виданих на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, в тому числі нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України, виданих у межах його компетенції.
52. Велика Палата Верховного Суду, зокрема, у постановах від 05 червня 2024   року у справі № 910/14524/22 та від 11 вересня 2024 року у справі №   554/154/22, наголошувала на тому, що Суд не може перебирати на себе правотворчі функції законодавчої та виконавчої влади. Порушення такого підходу та, відповідно, ігнорування принципу законності: суперечить, щонайменше, принципам правової визначеності, легітимних очікувань та належного урядування як базовим складовим правовладдя (верховенства права); дискримінує іншу сторону правовідносин; означає, що суд може надати дозвіл будь-кому та будь-коли діяти за межами закону (який містить заборони) або за межами наданих законом прав (повноважень); іде в розріз з принципом поділу влади на законодавчу, виконавчу та судову, а також порушує систему стримувань і противаг (суд втручається в компетенцію суб`єктів нормотворення та може ігнорувати їх волю).
53. Ураховуючи наведене, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про відсутність підстав для здійснення нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 20 травня по 17 листопада 2023 року шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками до Постанови №   704, а відтак висновки судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині є правильними, оскільки, здійснюючи позивачу відповідний розрахунок та виплату грошового забезпечення з 20 травня по 17 листопада 2023 року, військова частина НОМЕР_3 діяла підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, зокрема, Постановою №   481, яка під час спірного періоду була чинною, а тому підстав застосування попередньої редакції Постанови № 704 у військової частини НОМЕР_3 не було.
54. Такий правовий підхід щодо того, що внесені Постановою № 481 зміни до пункту 4 Постанови № 704 не дозволяють застосовувати попередню редакцію пункту 4 Постанови № 704 узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 26 червня 2025 року у справі №   480/7154/24 (провадження №   К/990/15215/25), і колегія суддів не вбачає підстав для відступу від неї.
55. Таким чином, із дня набрання чинності Постанови №   481 (20 травня 2023   року) та протягом її чинності у відповідних суб`єктів владних повноважень були відсутні підстави для нарахування та виплати військовослужбовцям грошового забезпечення, виходячи із розмірів посадового окладу та окладу за військове звання, шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого Законом України про Державний бюджет України на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1 і 14 до Постанови № 704.
56. Щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині відмови у застосуванні 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати як мінімальної величини при перерахунку грошового забезпечення за спірні періоди Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає таке.
57. Застосування норм Закону № 1774-VІІІ вже було предметом розгляду у Верховному Суді, зокрема, у постанові від 02 серпня 2022   року у справі №   440/6017/21, у якій вказано з-поміж іншого, колегія суддів звернула увагу на те, що встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла таких висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах:
(1) з 01 січня 2020 року положення пункту 4 постанови № 704 в частині визначення розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно із якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік у тому числі як розрахункова велична для визначення посадових окладів, заробітної плати, грошового забезпечення працівників державних органів; 
(3) встановлене положеннями пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1774-VІІІ обмеження щодо застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини для визначення посадових окладів, розрахованих згідно з Постановою № 704 жодним чином не впливає на спірні правовідносини, оскільки такою розрахунковою величиною є, прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою - для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням.
58. Такий правовий підхід Верховний Суд застосував також у постановах від 31   серпня 2022 року у справі № 120/8603/21-а, від 16 листопада 2022 року у справі №   120/648/22-а, від 04 січня 2023 року у справі № 640/17686/21, від 10 січня 2023   року у справі № 440/1185/21.
59. Отже, відповідно до пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні Положення» Закону № 1774-VІІІ встановлено, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, крім розрахунку щорічного обсягу фінансування статутної діяльності політичних партій. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року, починаючи з 01   січня 2017 року.
60. Оскільки приписи пункту 3 розділу ІІ Закону № 1774-VІІІ не втратили чинності і за юридичною силою є вищою за положення пункту 4 Постанови № 704, то в цьому випадку не встановлено правових підстав для обчислення розміру окладу за посадою заявника та окладу за військовим званням із використанням величини мінімальної заробітної плати, а не прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня календарного року.
61. Повертаючись до обставин цієї справи в межах касаційного оскарження рішень судів попередніх інстанцій, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку про обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у частині застосування 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати як мінімальної величини при перерахунку грошового забезпечення позивача за спірні періоди.
Щодо заявленого позивачем клопотання про передачу на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду адміністративної справи №   620/16204/24
62. Так, разом із касаційною скаргою позивач подав клопотання про передачу справи на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
63. На обґрунтування вказаного клопотання позивач зазначив про необхідність, на його думку, відступити від висновків, викладених Верховним Судом у постановах від 26   червня 2025 року у справі № 480/7154/24, від 24 червня 2025 року у справі №   420/5584/24, від 30 червня 2025 року №   280/8083/24. 
64. Позивач вважає, що висновки, викладені у вказаних вище постановах є передчасними та зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, Верховним Судом застосовано пункт 2 Постанови №   481, який не підлягав застосуванню в силу частин третьої та четвертої статті 7 КАС України, а саме через його невідповідність актам вищої юридичної сили, а саме статей 1, 9 Закону № 2011-XII, статей 6, 7, 19 Закону України від 05 жовтня 2000 року № 2017-III «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» та суперечність із абзацом 5 статті 17, статті 22 Конституції України.
65. Розглянувши клопотання ОСОБА_1 про передачу на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду адміністративної справи № 620/16204/24, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначає таке.
66. Відповідно до частини першої статті 166 КАС України при розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування тощо щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань.
67. Заяви, клопотання і заперечення подаються та розглядаються в порядку, встановленому цим Кодексом. У випадках, коли цим Кодексом такий порядок не встановлений, він встановлюється судом (частина третя статті 166 КАС України).
68. Згідно із частиною першою статті 346 КАС України суд, який розглядає справу в касаційному порядку у складі колегії суддів, передає справу на розгляд палати, до якої входить така колегія, якщо ця колегія вважає за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в раніше ухваленому рішенні Верховного Суду у складі колегії суддів з цієї самої палати або у складі такої палати.
69. На підставі частини першої статті 347 КАС України питання про передачу справи на розгляд палати, об`єднаної палати або Великої Палати Верховного Суду вирішується судом за власною ініціативою або за клопотанням учасника справи.
70. Верховний Суд звертає увагу, що відступленням від висновку слід розуміти або повну відмову Верховного Суду від свого попереднього висновку на користь іншого або ж конкретизацію попереднього висновку із застосуванням відповідних способів тлумачення юридичних норм (пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі №   823/2042/16, провадження №   11-377апп18).
71. Тобто скаржник має зазначити, що існуючий висновок Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах потребує видозміни, від нього слід відмовитися або ж уточнити, модифікувати певним чином з урахуванням конкретних обставин його справи.
72. Водночас, Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 15 вересня 2020 року у справі № 5017/1221/2012 указала, що необхідність відступу має виникати з певних визначених об`єктивних причин, такі причини повинні бути чітко визначені та аргументовані. Обґрунтованими підставами для відступу від уже сформованої правової позиції Верховного Суду є, зокрема, зміна законодавства; ухвалення рішення Конституційним Судом України або ж винесення рішення Європейського суду з прав людини, висновки якого мають бути враховані національними судами; зміни в правозастосуванні, зумовлені розширенням сфери застосування певного принципу права або ж зміною доктринальних підходів до вирішення питань тощо.
73. Отже, необхідність відступу від правової позиції Верховного Суду повинна мати тільки вагомі підстави, реальне підґрунтя, суд не повинен відступати від попередніх рішень за відсутності вагомої для цього причини, а метою відступу може слугувати виправлення лише тих суперечностей (помилок), що мають фундаментальне значення для правозастосування.
74. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду наголошує, що основним завданням Верховного Суду відповідно до частини першої статті 36 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечення сталості та єдності судової практики. 
75. Таким чином, для відступу від правової позиції, раніше сформованої Верховним Судом, необхідно встановити, що існує об`єктивна необхідність такого відступу саме у конкретній справі.
76. Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.
77. Однакове й уніфіковане застосування правових норм зумовлює загальнообов`язковість і передбачуваність закону, рівність перед законом і правову визначеність, яка є складовою верховенства права. На цьому акцентувала увагу Консультативна рада європейських суддів (КРЄС) у Висновку №   20 (2017) про роль судів у забезпеченні єдності застосування закону.
78. Ураховуючи наведене, проаналізувавши мотиви ОСОБА_1 щодо необхідності відступу від висновків Верховного Суду, викладеного у постановах від 26   червня 2025 року у справі № 480/7154/24, від 24 червня 2025 року у справі №   420/5584/24, від 30 червня 2025 року №   280/8083/24, Верховний Суд дійшов висновку про те, що вони не містять фундаментальних обґрунтувань щодо підстав для відступу від правової позиції, викладеної у вказаних постановах суду касаційної інстанції, при цьому заявник фактично не погоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом у наведених постановах, а його доводи зводяться до власного суб`єктивного тлумачення характеру спірних правовідносин.
79. Отже, оскільки ОСОБА_1 не обґрунтував наявності підстав для відступу від відповідних висновків, а саме не довів їх помилковість, неефективність, необґрунтованість, неузгодженість, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду вважає відсутніми підстави для відступу від правових висновків, викладених у постановах від 26   червня 2025 року у справі №   480/7154/24, від 24 червня 2025 року у справі №   420/5584/24, від 30 червня 2025   року №   280/8083/24, відтак у задоволенні клопотання про передачу цієї справи на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду слід відмовити.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
80. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
81. Згідно із частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
82. Оскільки оскаржувані судові рішення прийнято з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків судів попередніх інстанцій скаржник не спростував, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду
ПОСТАНОВИВ:
1. Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про передачу справи №   620/16204/24 на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо виборчого процесу та референдуму, а також захисту політичних прав громадян Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду.
2. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
3. Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2025   року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від                06 травня 2025   року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                І.   В.   Желєзний
Судді                                                                                                    М.   В.   Білак
                                                                                                    В.   Е.   Мацедонська