ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
 
22 жовтня 2025 року                                
м. Київ                                                         
 
справа № 686/6578/24
 
провадження № 61-13874св24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д. 
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),  
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - Хмельницька міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року у складі судді Карплюка О. І. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року у складі колегії суддів: Гринчука Р. С., Костенка А. М., Спірідонової Т. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 

 

 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Хмельницької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.
 
Позовна заява мотивована тим, що спільним рішенням адміністрації та профкому Хмельницького міського об`єднання громадського харчування Хмельницького облвиконкому від 05 квітня 1991 року їй на склад сім`ї з трьох осіб, до якої входили вона та двоє її малолітніх дітей, було виділено під заселення приміщення,              площею 16,2 кв. м, яке розташоване на першому поверсі будинку   АДРЕСА_1 , яке належало Хмельницькому виробничо-торгівельному об`єднанню громадського харчування.
 
Вказувала, що у 1991 році вона, зі згоди власника приміщення, переобладнала його           в однокімнатну квартиру та вселилася у вказане житло з двома малолітніми дітьми.
 
Позивач зазначала, що право власності на спірне приміщення не зареєстровано за жодними особами, відомості про нього відсутні у Переліку об`єктів комунальної власності м. Хмельницького.
 
Вважала, що оскільки вона відкрито, добросовісно та безперервно володіє більше 10 років приміщенням, площею 16,2 кв. м, що знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , здійснює його утримання, тому має право на визнання за нею права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
 
Ураховуючи наведене,  ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на приміщення площею 16,2 кв. м, що знаходиться на першому поверсі будинку АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду                    від 17 вересня 2024 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачка звернулася до суду з позовом до неналежного відповідача, а клопотання про залучення відповідного співвідповідача чи заміну на належного відповідача ОСОБА_1 заявлено не було.
 
Суди попередніх інстанцій урахували, що ОСОБА_1 пред`явила позов не до всіх осіб, чиїх прав та інтересів стосується предмет спору, зокрема, без залучення до участі у справі осіб, які є співвласниками приміщень у спірному будинку  АДРЕСА_1 , а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Ореанна» (далі - ТОВ «Ореанна»), Дочірнього підприємства «Фільман ГМБХ» (далі - ДП «Фільман ГМБХ»), Товариства                                         з обмеженою відповідальністю «Корвет» (далі - ТОВ «Корвет»). Крім того, спірне приміщення не належить і ніколи не належало до комунальної власності територіальної громади міста, що свідчить про безпідставність вимог до Хмельницької міської ради.
 
Апеляційний суд, залишаючи рішення суду першої інстанції без змін, виходив із того, що районним судом правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У жовтні 2024 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду                       у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                       від 04 листопада 2024 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишено без руху                              з наданням строку на усунення недоліків. Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 грудня 2024 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та роз`яснено учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу.
 
У січні 2025 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та підлягають скасуванню. Вважає, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків про відмову                                          у задоволенні позову у зв`язку із пред`явленням позову до неналежного відповідача.
 
Посилається на те, що власник спірного приміщення відсутній, а зазначені в рішенні суду фізичні та юридичні особи є власниками окремо визначених приміщень                             у будинку АДРЕСА_1 під виробничу та господарську діяльність та не є співвласниками будинку. Крім того, право власності цих осіб виникло значно пізніше після заселення позивача у спірне приміщення.
 
Вказує, що їй ніколи не було відомо про власника займаного нею приміщення, яке не перебувало та не перебуває у комунальній власності Хмельницької міської територіальної громади, відсутня відповідна інформація про це приміщення також               і в Єдиному реєстрі об`єктів державної власності.
 
Звертає увагу на те, що спірне приміщення на момент його надання було нежитловим, призначене для торговельних та інших потреб непромислового характеру, є самостійним об`єктом цивільно-правових відносин і не входить до житлового фонду.
 
Посилається на те, що довела наявність всіх обставин, передбачених                             статтею 344 ЦК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, оскільки більше десяти років добросовісно, відкрито та безперервно володіла нерухомим майном, яке є безтитульним, сплачує комунальні платежі.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанції норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                             від 23 жовтня 2019 року у справі № 598/175/15-ц та постановах Верховного Суду                  від 08 квітня 2020 року у справі № 915/1096/18, від 28 квітня 2020 року у справі                        № 552/1354/18, від 29 квітня 2022 року у справі № 494/1218/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.

Фактичні обставини, встановлені судами
 
На підставі спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету Хмельницького об`єднання громадського харчування Хмельницького облвиконкому від 05 квітня 1991 року ОСОБА_1 на склад сім`ї з трьох осіб, а саме, на позивачку та її двох малолітніх дітей, було виділено під заселення нежитлове приміщення площею 16,2 кв. м на першому поверсі в будинку  АДРЕСА_1 .
 
Вказане приміщення відносилося до загальної площі Виробничо-торгівельного підприємства громадського харчування кафе «Українські страви» та використовувалося ним на праві оренди.
 
У подальшому ОСОБА_1 переобладнала надане їй приміщення в однокімнатну квартиру та поселилася у вказане житло з двома малолітніми дітьми.
 
На замовлення ОСОБА_1 було виготовлено містобудівний розрахунок із            техніко-економічними показниками реконструкції нежитлового приміщення під житлову квартиру на АДРЕСА_1 .
 
Згідно з листом Хмельницької обласної ради від 12 червня 2024 року № 775/01-11 приміщення загальною площею 16,2 кв. м, яке знаходиться за адресою:                                           АДРЕСА_1 , у Переліку об`єктів спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Хмельницької області, управління яким здійснює Хмельницька обласна рада, затвердженому рішенням обласної ради                      від 19 жовтня 2011 року № 17-6/2011 (зі змінами) відсутнє.
 
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 05 травня 2023 року № 331309811 співвласниками приміщень у будинку АДРЕСА_1 , також                                є: ОСОБА_2 , якому належить приміщення магазину площею 217 кв. м;                            ОСОБА_3 (є власником нежитлового приміщення площею 192,8 кв. м),                                  ТОВ «Ореанна» (власник магазину непродовольчих товарів площею 114,9 кв. м),                ДП «Фільман ГМБХ» (власник приміщення магазину непродовольчих товарів площею 164,5 кв. м), ТОВ «Корвет» (власник приміщення магазину непродовольчих товарів площею 114,9 кв. м).
 
2. Мотивувальна частина 

 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій                   статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи                                    з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним                           і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Згідно із частиною другою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право                   у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу                   (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
 
Згідно зі статтею 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
 
Відповідно до частин першої, четвертої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
 
У постановах від 15 листопада 2022 року у справі № 293/1061/21, від 15 червня           2023 року у справі № 359/8844/20, від 21 лютого 2024 року у справі № 756/6953/2017 Верховний Суд зазначив, що позов про право власності за давністю володіння                     не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала,                    хто є власником.
 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зазначив про його пред`явлення до неналежного відповідача - Хмельницької міської ради, зазначивши, що належними у цій справі відповідачами є співвласники приміщень у спірному будинку АДРЕСА_1 .
 
З такими висновками суд касаційної інстанції не може погодитися.
 
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
 
Відповідач - це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними матеріальними правовідносинами, та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і тому притягується до участі у цивільній справі для відповіді за пред`явленими вимогами.
 
За результатами розгляду справи суд приймає рішення, в якому, серед іншого, робить висновок про задоволення позову чи відмову в задоволенні позову, вирішуючи питання про права та обов`язки сторін (позивача та відповідача).
 
Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі.
 
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі                         № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 29 травня 2019 року у справі                       № 367/2022/15-ц (провадження № 14-376цс18), від 07 липня 2020 року у справі                    № 712/8916/17 (провадження № 14-448цс19), від 09 лютого 2021 року у справі                      № 635/4741/17 (провадження № 14-46цс20), від 05 липня 2023 року у справі                        № 910/15792/20 (провадження № 12-31гс22) сформульовані правові висновки про те, що визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Поняття «сторона                       в спорі» може не бути тотожним за змістом поняттю «сторона в процесі»: сторонами в процесі є такі її учасники, як позивач і відповідач; тоді як сторонами в спорі                               є належний позивач і той належний відповідач, до якого звернута чи має бути звернута відповідна матеріально-правова вимога позивача. Отже, належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не                     є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. 
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Верховний Суд зазначає, що відповідачі, котрих суди попередніх інстанцій вважали належними, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ТОВ «Ореанна», ДП «Фільман ГМБХ» та ТОВ «Корвет», є співвласниками нежитлових приміщень у будинку АДРЕСА_1 . Вони могли б бути відповідачами у справі про виділ частки із майна, що є у спільній власності. Однак, з огляду на матеріали справи, спірне приміщення не перебуває у спільній власності.
 
Отже, помилково зазначивши про пред`явлення позову до неналежного відповідача, суди фактично не вирішили позовні вимоги ОСОБА_1 по суті. Суди не звернули увагу на те, що у позовній заяві позивачка зазначала про те, що право власності на спірне приміщення не зареєстровано за жодними особами, відомості про нього відсутні у Переліку об`єктів комунальної власності м. Хмельницького.
 
Відтак, позовні вимоги у цій справі, з урахуванням мотивів позову, слід пред`являти до Хмельницької міської ради, оскільки міська рада може претендувати на спірне нерухоме майно як на безхазяйну річ.
 
За таких обставин, висновки судів попередніх інстанцій не відповідають положенням статей 263-265 ЦПК України та є передчасними.
 
Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89,                       367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                             № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок                    про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів                                   є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій.
 
Отже, під час касаційного перегляду справи підтвердились доводи заявника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права щодо висновку про пред`явлення позову про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно до неналежного відповідача. Ураховуючи те, що при розгляді встановлено наявність підстав, які зумовлюють скасування оскаржуваних судових рішень судів попередніх інстанцій, то суд касаційної інстанції не аналізує інші підстави відкриття касаційного провадження.
 
Прохання касаційної скарги про ухвалення судового рішення про задоволення позову є передчасним, оскільки суди не дослідили всіх обставин позову, не надали правової оцінки поданим позивачкою доказам, а з формальних й неправильних процедурних підстав відмовили у позові. 
 
За таких обставин оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам                         статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до передчасних висновків судів, що в силу положень                                                      статті 411 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
Згідно із частиною четвертою статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості під час розгляду справи в касаційному порядку встановлювати нові обставини або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати та надавати правову оцінку новим доказам у справі, то усунути вказані недоліки розгляду справи на стадії касаційного перегляду неможливо, тому, оскільки порушення норм процесуального права допущені обома судами, справу необхідно передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Під час нового розгляду суду належить врахувати викладене, розглянути справу                   з додержанням вимог процесуального права, дослідити та належно оцінити подані сторонами докази, з наведенням відповідних обґрунтувань, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин і вимог закону.

Щодо судових витрат
 
Згідно із частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки касаційний суд дійшов висновку про передачу справи на розгляд суду першої інстанції, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у судах першої та апеляційної інстанцій, а також у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції немає.
 
Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 09 липня 2024 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 17 вересня 2024 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття,  є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                           Д. Д. Луспеник

Судді:	І. Ю. Гулейков     Б. І. Гулько     Г. В. Коломієць     Р. А. Лідовець