ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8359/25 Справа № 177/646/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - КУЗНЕЦОВ Р.О. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2025 року                 м. Кривий Ріг 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Бондар Я.М.., 
суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О.
секретар судового засідання Лідовська А.А. 
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Кредит-Капітал»
відповідач ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Карапетян Акоп Рубенович, на рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке ухвалено суддею Кузнецовим Р.О., відомості про дату складення повного судового рішення відсутні,

УСТАНОВИВ

В березні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19.09.2023 року між фізичною особою позичальником: ОСОБА_1 та ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» був укладений кредитний договір №1008334, згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 24 500,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів, можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором.
Укладаючи кредитний договір відповідач та ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» вчинили дії визначені ст.11 та ст.12 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідач підписав кредитний договір шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
01.02.2024 між ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» та ТОВ «ФК«Кредит-Капітал»» відповідно до чинного законодавтсва України укладений договір факторингу №28112024.
Відповідно до умов даного договору відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №1008334.
ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» умови кредитного договору виконало в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит на потрібну йому суму.
Проте, ОСОБА_1 свої зобов`язання зо договором належним чином не виконує, кредитні кошти та відсотки не сплачує, у зв`язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 134455,93 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 24 500,00 грн; заборгованість за відсотками - 109 956,02 грн.
Вказану суму заборгованості та судові витрати позивач просив стягнути з відповідача у судовому порядку.
Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №1008334 від 19.09.2023 р. в розмірі 134 455,93 грн ( сто тридцять чотири тисячі чотириста п`ятдесят п`ять гривень, дев`яносто три копійки), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 24 500,00 грн ( двадцять чотири тисячі п`ятсот гривень); заборгованість за відсотками - 109 956,02 грн ( сто дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят шість гривень дві копійки).
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судові витрати по справі, у вигляді судового збору в розмірі 2422,40 грн ( дві тисячі чотириста двадцять дві гривні, сорок копійок).
Рішення суду, мотивовано тим що, 19.09.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» був укладений кредитний договір №1008334 згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 24500 грн, зі строком кредитування 360 днів. Відповідно до п.п. 1.5.1 проценти за користування кредитом складають 2,2% в день.
Відповідач ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Карапетяна А.Р. оскаржив рішення суду в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі представник відповідача Карапетян А.Р., який діє в інтересах відповідача ОСОБА_1 посилаючись на незаконність і необґрунтованість судового рішення, просить його скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволені позову відмовити у повному обсязі. Усі судові витрати пов`язані з розглядом цієї справи покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» ( код ЄДРПОУ 35234236).
При цьому, представник відповідача Карапетян А.Р. зазначає, що під час розгляду справи в суді першої інстанції, апелянт не був належним чином повідомлений про розгляд справи, що спричинило неможливість брати участь у справі, що є підставою для скасування судового рішення.
Представник відповідача зазначає, що апелянт не має зареєстрованого кабінету в системі «Електронний суд», на сайті «Судової влади України » відсутнє оголошення про його виклик, на поштову адресу ( в тому числі електронну ) апелянта не надходило жодних повідомлень про розгляд справи, але 16.06.2025р. на електронну адресу апелянта надійшло оскаржуване рішення суду першої інстанції, тобто, суду були відомі засоби зв`язку апелянта, але туди не направлялись жодні повістки та процесуальні документи, а лише “ готове” рішення суду. Таким чином, суд першої інстанції не дотримувався вимог ЦПК України та не повідомив апелянта наледним чином про розгляд справи, що спричинило порушення вищезазначених норм процесуального закону і як наслідок - прийняття незаконного рішення, без врахування позиції апелянта. 
Вказує, що відповідно до п.п.1.5.1 Договору встановлено, що проценти за користування кредитом складають 2,2 % в день. Зазначена процентна ставка за своїм змістом є денною процентною ставкою.
Представник відповідача зазначає, що 22.11.2023р. було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», яким внесено зміни до ч.5 ст.8 Закону України « Про споживче кредитування » та доповнено п.17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» , відповідно до якого максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованної відповідно до частини четвертої цієї статі, не може перевищувати 1%. При цьому, відповідно до п.17 розділу IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» , тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів 2,5%; протягом наступних 120 днів 1,5%.
Відповідно до п.2 розподілу II« Прикінцеві та перехідні положення » Закону України « Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг » встановлено, що дія пункту 5 розділу I цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом.
Договір між сторонами укладений 19.09.2023р., він залишився чинним станом на час набрання чинності вказаними вище нормами, тобто повинен враховувати вищезазначені положення Закону України «Про споживче кредитування ».
Таким чином, оскільки вищезазначений закон набрав законної сили 24.12.2023р., то з урахуванням положень пункту 17 Розділу IV Перехідних та прикінцевих положень Закону України « Про споживче кредитування », розмір процентної денної ставки за Договором повинен становити - з 24.12.2023р. до 22.04.2024 - не більше 2,5%; з 23.04.2024р. по 20.08.2024р. - не більше 1,5%; з 21.08.2024р. - не більше 1 %. Згідно з ч.5 ст. 12 Закону України « Про споживче кредитування » умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемним. Отже, процентна ставка, визначена в договорі у розмірі 2,2% за користування споживчим кредитом впродовж періоду кредитування з 23.04.2024р. не відповідає умовам чинного законодавства.
Представник відповідача вказує на те, що застосування денної процентної ставки у більшому розмірі порушує право апелянта, як споживача кредитних послуг, а тому при вирішенні даного спору, за таких обставин, підлягає врахуванню денна процентна ставка в максимальному розмірі, що імперативно обмежений Законом України «Про споживче кредитування » - 23.04.2024р. по 20.08.2024р. - 1,5 %, а з 21.08.2024р. - 1%. Таким чином, розрахована позивачем та стягнута судом першої інстанції сума процентів за договором у розмірі 109 956,02 грн., що розрахована з застосування завищеної денної процентної ставки (2,2%) є необґрунтованою та незаконною.
Представник відповідача Карапетян А.Р. зазначає, що нараховані відсотки за договором в 4,5 рази перевищують тіло кредиту. Зазначена сума становить надмірний тягар для апелянта, є непосильною та обтяжливою, оскільки апелянт є пенсіонером та особою, статки якого не можна назвати достатніми для погашення такої великої суми. Таким чином, зобов`язання зі сплати заборгованості за відсотками у розмірі 109 956,02 грн, призводять до явно нерозумних та несправедливих наслідків і порушують баланс між інтересами сторін.
Посилаючись на положення ст. 134 ЦПК України, представник відповідача вказує на те,що разом з першою заявою по суті кожна сторона подає до суду попередній ( орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Загальна сума попереднього орієнтованого розрахунку суми судових витрат становить 11 906,88 грн., яка складається з судового збору у розмірі 2 906,88 грн. та витрат на правничу допомогу у розмірі 9000,00 грн.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року без змін, судові витрати покласти на апелянта. Розгляд справи здійснювати за відсутності Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ».
Представник позивача зазначає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» вважає аргументи, наведені апелянтом у апеляційній скарзі такими, що спрямовані на уникнення відповідальності за невиконання зобов`язання за кредитним договором №1008334 від 19.09.2023р.
Позивач звертає увагу на те, що на виконання вимог Закону представником Товариства на адресу апелянта - ОСОБА_1 було надіслано копію позовної заяви з додатками з описом вкладення, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 050526465595.
Представник позивача зазначає, що відповідач про розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін, судом повідомлявся належним чином, але відповідно до ч.4 ст.277 ЦПК України, в установлений судом строк не подав суду заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, також не подав до суду відзив на позовну заяву. Отже, апелянт був належним чином повідомлений,як позивачем - ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», так і судом першої інстанції про подану до нього позовну заяву та розгляд справи.
Представник позивача зазначає, що, враховуючи, що договір з ОСОБА_1 було укладено 19.09.2023 року, нарахування відсотків за денною процентною ставкою у розмірі 2,2% є правомірним.
Просить звернути увагу на те, що відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором №1008334 ОСОБА_1 у період з 19.09.2023 року по 22.02.2024 року здійснював оплату по відсотках. У постанові Верховного Суду по справі №916/2403/18 від 10.09.2019 року встановлено, що дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку можуть належати: - визнання пред`явленої претензії; - зміна договору, з якої вбачається, що боржник визнає існування боргу, а так само прохання боржника про таку зміну договору; - письмове прохання відстрочити сплату боргу; - підписання уповноваженою на це посадовою особою боржника разом з кредитором акта звіряння взаєморозрахунків, який підтверджує наявність заборгованості в сумі, щодо якої виник спір; - письмове звернення боржника до кредитора щодо гарантування сплати суми боргу; - часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 09.11.2018р. у справі №911/3685/17.
Підсумовуючи все вищенаведене, ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» вважає аргументи наведені апелянтом у апеляційній скарзі безпідставними, необґрунтованими, та жодним чином не доведеними, оскільки кредитні кошти було отримано, а відтак є необхідність виконання зобов`язання за кредитним договором.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу, представник відповідача - Адвокат Карапетян А.Р., просить апеляційну скаргу задовольнити в повному обсязі.
Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку представника відповідача Карапетяна А.Р., який підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги з викладених у ній підстав, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у позові, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, відзиву на апеляційну скаргу за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.
Судом встановлено, що 19.09.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» був укладений кредитний договір №1008334 згідно з умовами якого відповідач отримав грошові кошти в розмірі 24 500 грн, зі строком кредитування 360 днів. Відповідно до п.п. 1.5.1. проценти за користування кредитом складають 2,2% в день.
За умовами договору відповідач отримав кредитні кошти в сумі 24500,00 грн, строком користування 360 днів, до 13.09.2024. 
Процентна ставка за користування кредитом протягом пільгового періоду складає 188,65 грн, яка нараховуються за ставкою не більне 2,2% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним. 
Процентна ставка за користуванням кредитом протягом поточного періоду становить 539,00 грн, яка нараховуються за ставкою 1,5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування ним. 
28.11.2024 між ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» та ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» укладено договір факторингу №28112024 відповідно до умов якого ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» передає (відступає ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» за плату належні йому права вимоги до боржників, вказаними у Реєстрі боржників.
Відповідно до Реєстру Боржників до договору факторингу до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №1008334 .
Згідно з розрахунками, заборгованість відповідача становить:
за кредитним договором №1008334 -  24500,00 грн з яких: 24500,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 109956,02 грн - сума заборгованості за відсотками.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що між ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» та ОСОБА_1 виникли правовідносини внаслідок укладення кредитного договору. Відповідач ОСОБА_1 належним чином не виконав взятих на себе зобов`язань, заборгованість за договором споживчого кредиту добровільно не погашена. На підставі відповідного договору факторингу до позивача ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ`перейшло право вимоги ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» до ОСОБА_1 , у зв`язку з цим, останній вправі вимагати від відповідача повернення заборгованості за кредитним договором. 
Колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду, з огляду на наступне.
Відповідно до положень статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом
Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-комунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Згідно з частини 1 статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплачені відсотки.
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Законом України «Про електронну комерцію» передбачено порядок укладення договорів в мережі, процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
Так, електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Відповідно до частин 3, 4, 6, 11 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 23 березня 2020 року по справі № 404/502/18, відповідно до якого: будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України). Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору. Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Отже, кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що  19.09.2023 між ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» та ОСОБА_1 в електронній формі, шляхом підписання електронним підписом (одноразовим ідентифікатором, надісланим на номер телефону позичальника) було укладено договір про споживчий кредит №1008334. 
За умовами договору відповідач отримав споживчий кредит в сумі 24500,00 грн, строком користування 360 днів, до 13.09.2024. 
Процентна ставка за користування кредитом протягом пільгового періоду складає згідно п.п.1.5.1-1.5.2:Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору. Знижена процентна ставка 0,77% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 19.10.23 або протягом трьох календарнів днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту.
Підписавши вказаний кредитний договір, відповідач погодився з умовами договорів та правилами надання споживчих кредитів від ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ».
Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 12.01.2021 у справі № 524/5556/19, до аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20).
Вказани правочин між ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» та ОСОБА_1 вчинено відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» та вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. 
Договір є чиним та підлягає виконанню сторонами.
Первісний кредитор свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, погодженому сторонами.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті заборгованості за договорами споживчого кредиту, укладеними з ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» відповідач не надав.
За приписами пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання , право вимоги за яким передається новому кредиторові (частин перша статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною першою статті 1077 ЦК визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За змістом частини першої статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Судом першої інстанції також встановлено, що за результатами вищевказаного договору факторингу між ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ», ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ», позивач набув право вимоги до ОСОБА_1 за заборгованістю, яка виникла за кредитними договором у наступному розмірі: за кредитним договором №1008334 -  134455,93 грн з яких: 24500,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 109956,02 грн - сума заборгованості за відсотками.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що відповідач ОСОБА_1 несе відповідальність за неналежне виконання зобов`язання за кредитними договорами перед новим кредитором ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» у тому ж обсязі, що і перед первісним кредитором.
Пред`являючи вимоги про стягнення заборгованості, позивач, крім заборгованості за основним боргом, просив стягнути заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та заборгованість за тілом кредиту.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
Отже, у випадку настання строку виконання зобов`язання за кредитним договором позичальник повинен повернути кредитору позику у повному обсязі та нараховані на час повернення проценти.
Як слідує з матеріалів справи, за договором про споживчий кредит №1008334 від 19.09.2023, укладеним ТОВ «СЕЛФІ-КРЕДИТ» та ОСОБА_1 , відповідач отримав споживчий кредит в сумі 24500,00 грн, строком користування 360 днів, до 13.09.2024. 
Процентна ставка за користування кредитом протягом пільгового періоду складає згідно п.п.1.5.1-1.5.2:Стандартна процентна ставка становить 2,2% в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 договору. Знижена процентна ставка 0,77% в день та застосовується відповідно до наступних умов: якщо споживач до 19.10.23 або протягом трьох календарнів днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти у сумі не менше суми першого платежу, визначеного в графіку платежів або здійснить часткове дострокове повернення кредиту. 
Умови договору про споживчий кредит відповідають законодавчому визначенню кредитного договору, передбаченому частиною першою статті 1054 ЦК України. 
У даній справі проценти за користування кредитом, які позивач просить стягнути з відповідача, нараховані виключно у межах строку дії кредитного договору та не є мірою відповідальності за невиконання боргових зобов`язань позичальником.
Разом з тим, відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Згідно зі ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері.
Відповідно до ст. 1 Закону, що містить визначення термінів, 1-1) договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором; 1-2) денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту.
22 листопада 2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: з 24 грудня 2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, з 22 квітня 2024року - денна ставка не більше 1,5%, з 20 серпня 2024року - денна ставка не більше 1%.
Відповідно до ч.5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» Умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Тобто, нарахування денної процентної ставки в більшому розмірі ніж визначено в перехідних положеннях є неправомірним, а доводи апеляційної скарги в цій частині заслуговують на увагу.
За умовами кредитного договору сторони передбачили денну відсоткову ставку 2,2 % на протязі всього строку кредитування, за винятком застосування зменшення процентної ставки у розмірі 0,77%.
Керуючись вимогами закону, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом, відмічає наступне.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 19 вересня 2023 року.
Отже, згідно вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» денна ставка відсотків має бути не більше 2,5 % за період з 19.09.2023 року по 21.04.2024 року, й таких вимог кредитодавцем дотримано, (відсотки розраховуються у ставці 2,2%), а тому розмір процентів, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 за цей період, становить 31801,02 грн.
У свою чергу, починаючи з 22 квітня 2024 року - денна ставка має становити не більше 1,5%. 
Отже, за період з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року розмір процентів становить 44100,00 грн (24499,91 грн х 1,5% = 367,5 грн.;  120 днів х 367,50 грн. = 44100,00 грн).
Відповідно, починаючи з 20 серпня 2024 року, денна ставка має становити не більше 1%. 
Отже, за період з 20 серпня 2024 року по 13 вересня 2024 року включно розмір процентів становить 6125 ,00 грн (24499,91 ,00 грн х 1% = 245,00 грн.; 25 день х 245,00 грн. =6125 ,00 грн).
При цьому суд не приймає позицію позивача, що він мав право укладаючи договір в вересні 2023 року передбачити відсоткову ставку 2,2% на протязі всього строку кредитування, оскільки, передбачаючи такі умови, кредитор поставив споживача в гірші умови ніж визначені Законом «Про споживче кредитування».
Усього, заборгованості по відсоткам, з урахуванням законодавчих обмежень та нікчемності положень договору, згідно яких позивач нараховував більший розмір відсотків, складає 82026,02 грн (31801,02 грн + 44100,00 грн +6125 ,00 грн).
За таких обставин, колегія суддів робить висновок про те, що неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до статті 376 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення про задоволення у повному обсязі позовних вимог, ухваленого у цій справі, та прийняття нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, щодо доводів апеляційної скарги порушення судом першої інстанції норм процесуального права та розгляд справи без належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, колегією суддів не приймаються, з огляду на наступне.
Оскільки, предмет даного спору не включено до переліку справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження, визначеного у ч. 4 ст. 274 ЦПК України, цивільна справа за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором може бути розглянута у порядку спрощеного позовного провадження, у зв`язку з чим суд першої інстанції правомірно, ухвалою 22 квітня 2025 року, постановив розглядати даний спір у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін (а.с. 118), у зв`язку з чим колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги в цій частині.
Згідно з частиною 13 статті 141, підпунктами «б», «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування та ухвалення нового рішення або зміни судового рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Таким чином, понесені позивачем та документально підтвердженні судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви, що складає суму 1937 грн.(2422,40 х 80%) слід покласти на відповідача.
У свою чергу, понесені відповідачем судові витрати підтвердженні по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги, що складає 581,04 грн( 2906,88 х 20%),слід покласти на позивача.
        Додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти.                            Водночас, додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. У разі скасування рішення у справі, ухвалене додаткове рішення втрачає силу. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 27червня 2018 року в справі № 756/4441/17 (провадження № 61-17081св18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 липня 2023 року у справі № 904/8884/21 (провадження № 12-39гс22) зазначено, що: «за загальним правилом у судовому рішенні повинні бути розглянуті усі заявлені вимоги, а також вирішені всі інші, зокрема й процесуальні питання. Неповнота чи невизначеність висновків суду щодо заявлених у справі вимог, а також невирішення окремих процесуальних питань, зокрема розподілу судових витрат, є правовою підставою для ухвалення додаткового судового рішення. Тобто додаткове рішення - це акт правосуддя, яким усуваються недоліки судового рішення, пов`язані з порушенням вимог щодо його повноти. Водночас додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов`язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. Тобто додаткове рішення є невід`ємною частиною рішення у справі. У разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.
Подібні висновки викладені у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 грудня 2021 року у справі № 925/81/21, від 09 лютого 2022 року у справі № 910/17345/20, від 15 лютого 2023 року у cправі № 911/956/17(361/6664/20), від 07 березня 2023 року у справі № 922/3289/21. Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність скасування постанови Центрального апеляційного господарського суду від 27 вересня 2022 року у цій справі, то додаткову постанову Центрального апеляційного господарського суду від 18 жовтня 2022 року також слід скасувати».
З урахуванням того, що рішення Рішення Централь-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року  підлягає скасуванню, то додаткове рішення Централь-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2025 рокутакож належить скасувати.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ч.ч. 2,3 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства  є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно із частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин четвертої та п`ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.
Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). 
Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом у постановах від 12 лютого 2020 року у справі № 648/1102/19 і від 11 листопада 2020 року у справі № 673/1123/15-ц, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Як вбачається з матеріалів справи, професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції позивачеві  Товариству з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» надавав адвокат Усенко М.І., згідно Ордеру серії ВС №1266140 (а.с. 49), розмір витрат на правничу допомогу становить 5000 грн.
У додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2022 року у справі № 910/12876/19 (провадження № 12-94гс20) роз`яснено, що в цілому нормами процесуального законодавства передбачено такі основні критерії визначення та розподілу судових витрат, як їх дійсність, обґрунтованість, розумність і співмірність відповідно до ціни позову, з урахуванням складності та значення справи для сторін.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів, враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, дішла висновку, щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу підлягають частковому задоволеню, тому суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 4000 грн ( 5000 х 80%), витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, 

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє представник ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 03 червня 2025 року та додаткове рішення Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 27 червня 2025 року - скасувати та ухвалити нове рішення.
Позовні вимоги ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» до  ОСОБА_1  про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» заборгованість за кредитним договором №1008334 від 19.09.2023 р. в розмірі 106526,02 грн ( сто шість тисяч п`ятсот двадцять шість дві копійки), з яких: заборгованість за тілом кредиту - 24 500,00 грн ( двадцять чотири тисячі п`ятсот гривень); заборгованість за відсотками – 82026,02 грн ( вісімдесят дві тисячі двадцять шість гривень дві копійки), в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судові витрати по справі, у вигляді судового збору за подання позовної заяви в розмірі 1937,00 грн ( одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень).
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» судові витрати по справі, у вигляді витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції 4000 грн ( чотири тисячі гривень).
В задоволені інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «КРЕДИТ-КАПІТАЛ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі, у вигляді судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 581,04 грн ( п`ятсот вісімдесят одна гривня чотири копійки).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 жовтня 2025 року.

Головуючий: 

Судді: