Номер провадження: 22-ц/813/189/25 
Справа № 496/42/20
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Сєвєрової Є.С., Таварткіладзе О.М. 
за участю секретаря: Зєйналової А.Ф.к.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) у справі за позовом ОСОБА_1 (правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) до ОСОБА_5 , Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області, Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, ОСОБА_6 (правонаступником якого є ОСОБА_7 ) про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування, скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування та скасування державної реєстрації права власності, на рішення Біляївського районного суду Одеської області, ухваленого під головуванням судді Трушиної О.І. 17 серпня 2021 року у м. Біляївка Одеської області, -

встановила:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив: визнати незаконним рішення Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 124-У від 25.10.2007 року в частині передачі у власність ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,25 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1 , скасувати державний акт серії ЯИ № 199261 від 08.02.2010 року на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5121080700:05:001:0142, загальною площею 0,253 га, що знаходиться за вказаною вище адресою, виданий Березанською сільською радою Біляївського району Одеської області №124-У від 25.10.2007 року, ОСОБА_5 , визнати недійсним договір дарування від 09.07.2019 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про дарування спірної земельної ділянки, та скасувати державну реєстрацію права власності від 09.07.2019 року, номер запису: 32312490 на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_6 .
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 21.05.2003 року він уклав з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_2 , який складається з житлового будинку загальною житловою площею 60 кв.м та надвірних споруд, що розташовані на земельній ділянці площею 0,14 га, яка на момент укладення договору перебувала у користуванні ОСОБА_8 та відносилась до земель Березанської сільської ради Одеського району (Біляївського району) Одеської області. Розмір земельної ділянки, що знаходився у його користуванні з 21.05.2003 року, становив 0,14 га, дана земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_6 , у користуванні якого перебувало 0,15 га, та на якій розташований житловий будинок з господарськими спорудами ОСОБА_5 
04.08.2008 року позивач звернувся до приватного підприємства «Одесагеопроект» з питання кадастрової зйомки та розробки документації із землеустрою і в процесі виконання роботи був зроблений абрис земельної ділянки за його адресою, у якому було зазначено, що площа земельної ділянки під забудовою становить 0,0841 та 0,0559 га під ріллею. Однак, продовжити питання з оформлення документів ОСОБА_1 не міг і вже на початку 2018 року знову повернувся до вирішення цього питання. Так, згідно нового абрису меж земельної ділянки, площа земельної ділянки, що знаходиться у його користуванні, зменшилася з 0,14 га на 0,0984 га, а саме: 0,0749 га під забудовою, 0,0235 га під ріллею. При цьому, у погосподарській книзі Березанської сільської ради за № 123 користувачем земельної ділянки площею 0,15 га вказаний ОСОБА_6 , а ОСОБА_5 не значиться у цій книзі, проте є власником земельної ділянки площею 0,2503 га, у склад якої входить земельна ділянка ОСОБА_6 . Таким чином, ОСОБА_5 незаконно приватизувала частину земельної ділянки площею, яка перебувала та перебуває у його користуванні, отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 199261, виданий Березанською сільською радою Біляївського району Одеської області 08.02.2010 року на підставі рішення Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 124-У від 25.10.2007 року, яким їй передано у власність земельну ділянку площею 0,2503 га, кадастровий номер 5121080700:05:001:0142. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_5 незаконно приватизувала належну йому частку земельної ділянки площею 0,0416 га, якою він користувався та продовжує користуватися з 21.05.2003 року, тим самим позбавила його права на користування цією часткою земельної ділянки, право на яку він отримав при купівлі житлового будинку. Також, позивач вказував, що згідно з договором дарування від 09.07.2019 року ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_6 земельну ділянку площею 0,253 га за адресою: АДРЕСА_1 , який ОСОБА_1 просив визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності, оскільки відповідачі незаконно зменшили розмірі його земельної ділянки, яка була передана йому у користування, а згодом оформили право власності.
Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17.08.2021 року позов ОСОБА_1 було залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що з наявної у матеріалах справи копії договору дарування від 06.07.1999 року вбачається, що ОСОБА_5 прийняла у дар житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , без зазначення, на якій земельній ділянці він знаходиться та її розміру. Таким чином, у відповідачки не було у користуванні ніякої земельної ділянки за вказаною адресою.
Крім того, судом першої інстанції не було враховано при постановленні оскаржуваного судового рішення, що Вигодянська сільська рада Одеського району, яка є правонаступником Березанської сільської ради Одеського району, звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю, проте суд, при таких обставинах, вирішив дії сільської ради визнати законними.
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , що підтверджується копією актового запису про смерть №334 від 03.05.2023 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер відповідач ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13.07.2024 року.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.03.2025 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 у якості правонаступників позивача ОСОБА_1 . Залучено до участі у справі ОСОБА_7 у якості правонаступника відповідача ОСОБА_6 .
Сторони про розгляд справи на 16.09.2025 року були сповіщені належним чином, у судове засідання з`явились ОСОБА_7 , представник відповідача ОСОБА_9 
02.07.2025 року на адресу Одеського апеляційного суду від представника Вигодянської сільської ради Одеського району Одеської області надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
16.09.2025 року від ОСОБА_2 надійшла заява про відкладення слухання справи на іншу дату. 
Колегія суддів зазначає, що згідно зі ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
На підставі викладеного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи, 21.05.2003 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу, згідно з умовами якого ОСОБА_8 продав, а ОСОБА_1 купив житловий будинок з надвірними спорудами під АДРЕСА_2 , який складається з одного житлового кам`яного будинку, загальною житловою площею 60 кв.м та надвірних споруд: погрібу, сараю, розташованих на земельній ділянці земель Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області, розміром 0,14 га (т. 1 а.с. 10).
З довідки-характеристики виконавчого комітету Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 876 від 20.05.2003 року вбачається, що ОСОБА_8 належав житловий будинок, що знаходиться в АДРЕСА_2 (теперішня назва АДРЕСА_2 , загальною площею 60 кв.м з надвірними спорудами, розташований на земельній ділянці земель Березанської сільської ради площею 0,14 га, державний акт на земельну ділянку не видавався (т. 1 а.с. 17).
ОСОБА_1 зазначав, що 04.08.2008 року він звернувся до приватного підприємства «Одесагеопроект» з питання кадастрової зйомки та розробки документації із землеустрою, в процесі виконання роботи був зроблений абрис земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , у якому було зазначено, що площа земельної ділянки під забудовою становить 0,0841 га, а всього 0,1400 га (т. 1 а.с. 18).
На початку 2018 року позивач замовив нову кадастрову зйомку зовнішніх меж земельної ділянки наданої у власність, згідно з даними якої площа зазначеної вище земельної ділянки становила вже 0,0984 га, а саме: 0,0749 га під забудовою, 0,0235 га під ріллею (т. 1 а.с. 19).
Матеріалами справи встановлено, що 06.07.1999 року відповідач ОСОБА_5 отримала у дар від ОСОБА_10 житловий будинок, кам`яний, критий шифером, загальною житловою площею 69,42 кв.м з надвірними спорудами: літня кухня, гараж, сарай, льох, що знаходиться в АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідченого Калашніковою Н.М., державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 2-830.
У наступному, ОСОБА_5 звернулася до Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області про безоплатну передачу їй у власність раніше наданої у користування земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства за зазначеною вище адресою.
Рішенням Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 124-У від 25.10.2007 року «Про безоплатну передачу у власність раніше наданих у користування земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель та ведення особистого селянського господарства громадянам сільської ради» Березанська сільська ради вирішила передати ОСОБА_5 безоплатно у власність раніше надану у користування земельну ділянку площею 0,25 га, яка знаходиться в АДРЕСА_1 , для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також видати державний акт на земельну ділянку.
Крім того, цим же рішенням вирішено передати ОСОБА_1 безоплатно у власність раніше надану у користування земельну ділянку площею 0,14 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а також видати державний акт на земельну ділянку.
На підставі рішення Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 124-У від 25.10.2007 року ОСОБА_5 розпочала процедуру із розробки документації із землеустрою щодо складання документів.
З листа Відділу у Біляївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 570/105-20 від 30.07.2020 року вбачається, що згідно наявних Книг записів реєстрації державних актів на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі та других примірників державних актів, станом на 01.01.2013 року зареєстровано право власності на земельну ділянку кадастровий номер 5121080700:05:001:0142, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі державного акту серії ЯИ № 199261, реєстраційний номер 011051602218 від 12.04.2010 року.
З доданої до вказаного вище листа технічної документації із землеустрою по складанню документів ОСОБА_5 , що посвідчують право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) в с. Курган, Березанської сільської ради, Біляївського району, Одеської області, вбачається, що підставами для розробки цієї документації, серед іншого є Акт від 27.02.2008 року встановлення (відновлення) в натурі меж земельної ділянки, та передачі на зберігання довгострокових межових знаків земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд (присадибна ділянка) ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , де вказано, що площа земельної ділянки в погоджених межах складає – 0,250 га, в т.ч.: 0,164 га – рілля, 0,086 га – під будівлями та дворами. Розміри, місце розташування земельної ділянки і її межі показані на плані, що прикладається.
Колегія суддів приймає до уваги, що вказаний акт підписаний всіма суміжними землекористувачами, в тому числі і позивачем ОСОБА_1 .
Крім того, згідно із записами у погосподарській книзі, за ОСОБА_5 числилася земельна ділянка площею 0,25 га, запис № 20-а, за ОСОБА_1 числиться земельна ділянка площею 0,14 га, запис № 41, за ОСОБА_6 числиться земельна ділянка площею 0,15 га, запис № 123.
Судом першої інстанції вірно зазначено у оскаржуваному судовому рішенні про те, що ОСОБА_5 від самого початку мала у користуванні земельну ділянку площею 0,25 га за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується листом Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 495/02-15 від 04.06.2019 року, відповідно до якого з 1999 року, згідно запису у погосподарській книзі № 8/551 від 07.07.1999 року, у зв`язку з перезакладанням погосподарської книги № 0462, власником житлового будинку, що знаходиться за зазначеною адресою, є ОСОБА_5 на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області Калашніковою Н.М. 06.07.1999 року, за реєстром № 2-830. Вказаний житловий будинок складається з одного кам`яного будинку, загальною житловою площею 69,42 кв.м та надвірних будівель і споруд: літня кухня, гараж, сарай, льох, розташованих на земельній ділянці площею 0,25 га.
На підставі викладеного судом вірно встановлено, що ОСОБА_5 правомірно отримала у користування земельну ділянку площею 0,25 га, та оформила право власності на своє ім`я, отримавши державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 199261, виданий Березанською сільською радою Біляївського району Одеської області 08.02.2010 року, на підставі рішення Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 124 від 25.10.2007 року, зареєстрованого Біляївським районним відділом ОРФ ДП «Центр ДЗК» в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011051602218 від 12.04.2010 року.
Крім того, на підставі договору дарування від 19.07.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-975, ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_6 безоплатно прийняв у власність: земельну ділянку площею 0,2503 гектарів, в тому числі за земельними угіддями: рілля – 0,1642 гектарів, під господарськими будівлями і дворами – 0,0861 гектарів, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки – 5121080700:05:001:0142.
ОСОБА_1 вважав, що вказане рішення Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 124-У від 25.10.2007 року є незаконними, оскільки при оформленні ОСОБА_5 земельної ділянки її межі були збільшені.
Проте, з такими висновками суд першої інстанції обґрунтовано не погодився, на підставі наступного.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися, зокрема, своєю власністю. 
Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.
Положеннями ст. 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.
Погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Непідписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.
Аналогічний за змістом висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23.01.2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) та постанові Верховного Суду від 27.03.2019 року у справі № 703/183/15-ц (провадження № 61-19984св18).
Таким чином, саме по собі погодження/непогодження меж земельної ділянки не є підставою для визнання оскаржуваного рішення незаконним.
Підставою для скасування таких рішень може бути встановлений судом факт порушення права позивача в зв`язку з їх прийняттям (відведення відповідачам земельної ділянки в межах земельної ділянки позивача, недотримання технічних норм, тощо).
Однак, ОСОБА_1 відповідних доказів судам першої та апеляційної інстанції не надав.
Як вже вказувалось вище, що 27.02.2008 року в присутності суміжних землекористувачів були встановлені розміри, місце розташування земельної ділянки і її межі показані на плані, про що складено акт. В наступному при оформленні земельної ділянки відповідачів встановлено, що суміжні межі земельних ділянок сторін встановлено вірно і не порушують прав суміжного землекористувача.
Таким чином, як вірно зазначено судом, суть спору між сторонами зводиться до бажань позивача змінити межі між земельними ділянками сторін, в межах земельної ділянки, відведеної оскаржуваним рішенням відповідачам. Разом із тим, така позиція позивача не обґрунтована належними доказами.
Крім того, відповідно до листа Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 404/02-15 від 13.05.2019 року позивач ОСОБА_1 користується земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_2 , однак до Березанської сільської ради останній не звертався із заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації та надання земельної ділянки у власність.
Оцінюючи посилання ОСОБА_1 про порушення його права власності на земельну ділянку земельною ділянкою з кадастровим номером 5121080700:05:001:0142, яка була виділена у власність ОСОБА_5 судом враховано, що дана земельна ділянка ніколи не знаходилась у власності позивача, а належала Березанській сільській раді, і стосовно неї між ОСОБА_1 та Березанською сільською радою не укладались будь-які правочини.
Позивачем також не надано доказів того, що він звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про передачу йому у власність чи користування вказаної земельної ділянки, у зв`язку із чим міг виникнути спір з приводу її виділення (переважно перед позивачем) іншій особі, що підтверджується згаданим вище листом.
Таким чином, доводи ОСОБА_1 про порушення його права власності на вказану земельну ділянку є безпідставними, оскільки у позивача відсутнє право власності на земельну ділянку, та не підтверджуються зібраними у справі доказами. Доводи позивача свідчать лише про незгоду позивача із використанням ОСОБА_5 права на приватизацію належної їй земельної ділянки.
Згідно ст. 19 Конституції України органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та в спосіб, передбачених Конституцією і законами України. За приписами ст. 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, та згідно ч. 1 ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території.
Згідно ч. 1 ст. 59 вказаного Закону, рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень, а згідно ч. 10 цієї ж статті цього ж Закону акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України, визнаються незаконними у судовому порядку.
Згідно ч. 1 ст. 92 Земельного кодексу України, право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній та комунальній власності, без встановлення строку. Згідно із вимогами п. а ч. 1 ст. 96 та ч. 2 ст. 95 ЗК України землекористувачі зобов`язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Статтями 317, 319 ЦК України визначено, що саме власнику належить право розпоряджатись своїм майном за власною волею.
Згідно ст. 152 Земельного Кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюються шляхом: визнання цих прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобіганню вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення цих прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до вимог ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Таким чином, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що орган місцевого самоврядування, діючи в межах своїх повноважень, передав безоплатно у власність відповідачу ОСОБА_5 земельну ділянку, кадастровий номер 5121080700:05:001:0142, площею 0,25 га, що не перевищує норм, визначених ст. 121 ЗК України, при цьому за даними Відділу у Біляївському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області жодних обмежень чи обтяжень на цю земельну ділянку встановлено не було. Крім того, державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомості – як на житловий будинок, належний відповідачу, так і на земельну ділянку, проведена за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене вище, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що оскільки вимоги позивача про скасування оспорюваного рішення Березанської сільської ради є безпідставними, то, відповідно, відсутні підстави і для скасування виданого на ім`я ОСОБА_5 на підставі такого оспорюваного рішення сільради і Державного акта на право власності на земельну ділянку.
Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання недійсним договору дарування від 09.07.2019 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про дарування земельної ділянки та скасування державної реєстрації права власності від 09.07.2019 року, номер запису: 32312490 на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_6 , то судом зазначено наступне.
Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.
Як вже вказувалось вище, судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_5 правомірно отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 199261, виданий Березанською сільською радою Біляївського району Одеської області 08.02.2010 року, на підставі рішення Березанської сільської ради Біляївського району Одеської області № 124 від 25.10.2007 року, зареєстрованого Біляївським районним відділом ОРФ ДП «Центр ДЗК» в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011051602218 від 12.04.2010 року.
Згодом, на підставі договору дарування від 19.07.2019 року, посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Грабовенко-Ворсуляк Д.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2-975, ОСОБА_5 передала у власність, а ОСОБА_6 безоплатно прийняв у власність земельну ділянку площею 0,2503 гектарів, в тому числі за земельними угіддями: рілля – 0,1642 гектарів, під господарськими будівлями і дворами – 0,0861 гектарів, що розташована в АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки – 5121080700:05:001:0142.
Жодного доказу того, що зміст оспорюваного правочину суперечив законодавству, або порушив права та законні інтереси ОСОБА_1 , останнім судам першої та апеляційної інстанцій не надано, у зв`язку із чим правові підстави для визнання оспорюваного договору недійсним відсутні.
Вимога позову про скасування державної реєстрації права власності від 09.07.2019 року, номер запису: 32312490 на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_6 є похідною від вимоги про визнання недійсним договору дарування від 09.07.2019 року, у зв`язку із чим задоволенню також не підлягала
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав їх недоведеності та необґрунтованості.
Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції не було враховано при постановленні оскаржуваного судового рішення, що Вигодянська сільська рада Одеського району, яка є правонаступником Березанської сільської ради Одеського району, звернулася до суду із заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_1 визнає повністю, проте суд, при таких обставинах, вирішив дії сільської ради визнати законними.
Колегія суддів зазначає, що згідно із ч. 1 ст. 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності або добровільності їх визнання. Отже, визнання обставин, які не підлягають доказуванню, можливе, зокрема, за умов визнання їх усіма учасниками справи та відсутності в суду обґрунтованого сумніву щодо їх достовірності.
У даному випадку, проти задоволення позовних вимог не заперечував один відповідач у справі - Березанська сільська рада Біляївського району Одеської області, а два інших - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , категорично заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 .
Крім того, суди не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи.
На вказане, зокрема, звернуто увагу Верховним Судом у постанові від 25.05.2022 у справі № 675/2136/19.
Також, колегія суддів приймає до уваги, що апелянтом не заявлялось клопотання про призначення у справі судової земельно-технічної експертизи, з висновку якої суд міг би зробити висновок, чи були допущені помилки, які призвели до порушення прав ОСОБА_1 , при визначенні координат та конфігурацій суміжних земельних ділянок при виготовлені оскаржуваного державного акта на право приватної власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 , та чи збігаються відомості, що містяться в Публічній кадастровій карті стосовно земельної ділянки, належної відповідачу, з інформацією, яка міститься в Технічній документації по складанню державних актів на право приватної власності на земельні ділянки, та з відомостями, які містяться у Поземельній книзі.
Вказані обставини могли бути встановлені виключно за результатами проведення експертом топографічно-геодезичних робіт та обстеження земельних ділянок, однак апелянтом, всупереч покладеного на нього цивільним процесуальним законодавством обов`язку довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, відповідних висновків експертизи судам не надано.
При цьому колегія суддів враховує, що з доказів, які містяться у матеріалах справи та надані ОСОБА_1 , не вбачається фактів порушення його прав та інтересів з боку відповідачів.
Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно вимог ЦПК України, учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати, що несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
У постановах Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 рок у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та, в порушення принципу диспозитивності, самостійно обирати правову підставу та предмет позову.
Інші доводи апеляційної скарги є аналогічними аргументам позовної заяви, які суд першої інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи оскаржуване рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. 
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17.08.2021 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування  немає.  
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -

                       постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 (правонаступниками якого є ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) – залишити без задоволення.
Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 серпня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку за правилами ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 18 вересня 2025 року.

Головуючий                С.О. Погорєлова

Судді                Є.С. Сєвєрова

                                                       О.М. Таварткіладзе