Номер провадження: 22-ц/813/4580/25 
Справа № 947/3494/24
Головуючий у першій інстанції Огренич І.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.09.2025 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого: Таварткіладзе О.М.,
суддів: Сєвєрової Є.С., Погорєлової С.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, що виникла внаслідок укладення нікчемного попереднього договору купівлі-продажу.
18.11.2024 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено розгляд справи по суті.
12.02.2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Димовчі М.І. надав до суду заяву про уточнення позовних вимог в якій просив стягнути суму основного боргу у розмірі 340 046,78 гривень, 3% річних – 30 604,20 гривень, інфляційні витрати – 151 675,16 гривень, а також судові витрати.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року заяву представника ОСОБА_4 – Димовчі М.І. про уточнення позовних вимог, повернуто позивачу.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року скасувати та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.
В поданій апеляційній скарзі скаржник посилається на те, що при розрахунку інфляційних втрат ним було застосовано концепцію прив`язки до еквіваленту іноземної валюти, оскільки борг в сумі 340 046,78 грн. виник в порядку виконання умов нікчемного попереднього договору купівлі-продажу квартири, на виконання якого, позивачем було передано відповідачу аванс з прив`язкою до курсу долара США на дату його передання. Розрахунок інфляційних втрат підрахований мною на підставі висновків викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2020 № 296/10217/15-ц (14- 727цс19).
Після цього, було ухвалено іншу постанову КЦС ВС від 21.01.2025 р. у справі № 751/3052/23, відповідно до висновків якої, «Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
З огляду на це, втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції компенсуються позивачу не з визначенням еквівалента в іноземній валюті, а з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення боргу та 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України.
З врахуванням цих висновків, 12.02.2024 р. ним було подано до суду заява про уточнення позовної вимоги в частині визначення суми інфляційних втрат від знецінення національної валюти з детальним розрахунком інфляційних втрат з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення в сумі - 151 675,16 грн. та 3 % річних за 3 роки заборгованості в сумі - 30 604,20 грн., розрахованого на час подання до суду цієї заяви.
Різниця між первісною сумою розрахунку інфляційних втрат встановила нижче від первісної суми на 887,11 грн. (152 562,27 – 151 675,16), а 3% річних різниця збільшилася на 16 662,43 грн. порівняно з первісною сумою (30 604.20 – 13 941,77).
Отже, заява про уточнення позовної вимоги в частині визначення розміру інфляційних втрат та суми 3% річних від суми боргу, по суті є заявою, якою зменшується розмір стягнення інфляційних втрат, а розмір 3% річних збільшується, при збереженні первісних вимог.
Водночас, для вирішення судом питання прийняття його уточнень у розрахунку суми інфляційних втрат та 3% річних, ним, разом з заявою, було подано суду клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження з врахуванням правового висновку КЦС ВС викладеного у постанові від 05.10.2022 року у справі № 204/6085/20 (61-21431св21), відповідно до якого, «суди першої інстанції за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення до стадії підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження.» Однак, оскаржуваною ухвалою суду від 18.02.2025 року заяву про уточнення вимоги, в частині визначення суми інфляційних втрат та 3% річних, повернуто позивачу, оскільки на думку суду «чинним ЦПК не передбачено уточнення позовних вимог».
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої ст.353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).
Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно з ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;
3) невідповідність висновків суду обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
Повертаючи позовну заяву представника ОСОБА_4 – ОСОБА_2 про уточнення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що справа розглядається в поряду цивільного судочинства і чинним ЦПК України не передбачено «уточнення позовних вимог», а також вимог ст. 49 ЦПК України. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Пунктом 2 ч. 2 ст. с. 49 ЦПК України визначено, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження
Наслідком відмови у прийнятті заяви про збільшення позовних вимог є повернення такої заяви позивачу.
Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції під час підготовчого провадження було вирішено всі питання, передбачені ч.2 ст.197 ЦПК України, й до суду не надходили нові клопотання сторони позивача щодо продовження строку підготовчого провадження або заперечення на закриття підготовчого провадження, у зв`язку з чим судом було постановлено протокольну ухвалу про закриття підготовчого провадження у справі та переходу до розгляду по суті.
В пункті 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України закріплено, що завданням підготовчого провадження є остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу.
Відповідно до ч. 1 ст. 196 ЦПК України для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання.
Частиною 2 ст. 197 ЦПК України визначено, що у підготовчому засіданні суд, зокрема, заслуховує уточнення позовних вимог та заперечення проти них та у разі необхідності розглядає відповідні заяви; може роз`яснювати учасникам справи, які обставини входять до предмета доказування, які докази мають бути подані тим чи іншим учасником справи; з`ясовує, чи повідомили сторони про всі обставини справи, які їм відомі; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; встановлює порядок з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та порядок дослідження доказів, якими вони обґрунтовуються під час розгляду справи по суті, про що зазначається в протоколі судового засідання, тощо.
Відповідно до ч. 2 ст. 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.
Положеннями ст. 209 ЦПК України визначено, що завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних у підготовчому провадженні матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, встановлюються судом.
На підставі ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Підстави, час та черговість подання заяв по суті справи визначаються цим Кодексом або судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Суд може зобов`язати державний орган чи орган місцевого самоврядування подати відповідну заяву по суті справи (крім позовної заяви).
Особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає в позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (постанова Верховного Суду від 20.02.2024 року у справі № 922/3960/23).
Збільшенням позовних вимог є збільшення позову за цією ж вимогою, яка вже була заявлена у позовній заяві, внаслідок чого збільшення розміру позовних вимог не може бути пов`язано з пред`явленням додаткових чи нових позовних вимог, про які не йшлося в позовній заяві, в тому числі доповненням немайнової вимоги майновою (постанова Верховного Суду від 19.12.2019 року у справі № 925/185/19).
Незалежно від того, як було поіменований процесуальний (заява або клопотання) і яке формулювання використала сторона викладаючи своє прохання у поданому до суду документі, суд має проаналізувати таке звернення сторони і надати йому вірну оцінку виходячи з його суті.
У клопотанні про повернення на стадію підготовчого провадження заявник зазначив, що це необхідно для уточнення вже заявлених позовних вимог, які полягають у збільшенні вимог зі стягнення 3% річних та зменшення інфляційних втрат, що в цілому призводить до їх остаточного загального збільшення 
Повертаючи заяву представника ОСОБА_1 адвоката Димовчі М.І. про уточнення позовних вимог, суд вказав, що «уточнення позовних вимог» не передбачено ЦПК України. Будь-якого обґрунтування наведеним у поданому ОСОБА_1 клопотанні доводам про намір фактично збільшити саме розмір позовних вимог, які вже були заявлені раніше і розглядаються судом, для чого є необхідним повернення на стадію підготовчого провадження, судом першої інстанції не надано.
Між тим, виходячи зі змісту заявлених первісно вимог про стягнення коштів і намір збільшити лише їх загальний розмір, незважаючи на наведене у клопотанні про повернення на стадію підготовчого провадження формулювання «уточнення позовних вимог», фактично йшлось про намір сторони збільшити розмір майнових вимог, які вже були заявлені і розглядались судом.
Відповідно до правового висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 05.10.2022 року у справі № 204/6085/20, суди за наявності певних обставин можуть прийняти рішення про повернення на стадію підготовчого провадження після його закриття для вчинення тих чи інших процесуальних дій, які можуть бути реалізовані лише на стадії підготовчого провадження для правильного вирішення справи.
Відповідно до п. 2 ч.2 ст. 49 КЗпП України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.
При таких обставинах, маючи намір збільшити позовні вимоги, позивач вправі був клопотати про повернення на стадію підготовчого провадження.
Проте суд першої інстанції повернув ОСОБА_1  подане в його інтересах клопотання про повернення на стадію підготовчого провадження виходячи з лише з того, що «уточнення позовних вимог», про що вказано у клопотанні, не передбачено ЦПК України.
При цьому будь-якої оцінки змісту поданого клопотання незалежно від наведеного позивачем у клопотанні формулювання процесуальної дії, для здійснення якої ОСОБА_1 і просив повернутися на стадію підготовчого провадження, суд не надав і мотивів відмови, виходячи від сутності процесуальної дії про яку було зазначено в обґрунтуванні заявленого позивачем клопотання (збільшення розміру вже заявлених позовних вимог, які розглядаються судом), яку має намір здійснити позивач для чого і постала необхідність у поверненні на стадію підготовчого провадження, в оскаржуваній ухвалі суд не навів. 
При таких обставинах, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а оскаржена ухвала Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 379, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 – задовольнити частково.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2025 року – скасувати та направити справу для продовження розг ляду до суду першої інстанції .
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                                О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                                        Є.С. Сєвєрова

                                                                               С.О. Погорєлова