ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
Іменем України
24 жовтня 2025 року
м. Харків
справа №  639/373/25
провадження № 22-ц/818/3503/25 
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Пилипчук Н.П.
суддів: Тичкової О.Ю., Яцини В.Б.
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 квітня 2025 року, під головуванням судді Борисенка О.О.,-
в с т а н о в и в:
У січні 2025 року Товариствоз обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якій позивач просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за договором № 440315-КС-004 про надання кредиту від 19.02.2024 у розмірі 59608,09 грн та сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 19.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено договір № 440315-КС-004 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 19.02.2024 ТОВ «Бізпозика» направило ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 440315-КС-004 про надання кредиту. 19.02.2024 ОСОБА_1 прийняла (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 440315-КС-004 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою. Позивач направив відповідачу через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор на номер телефону, вказаний позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий відповідачем було введено/відправлено. Отже, 19.02.2024 між сторонами укладено договір № 440315-КС-004 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідно до умов якого ТОВ «Бізпозика» надає позичальнику грошові кошти у розмірі 15000,00 грн на засадах строковості, поворотності, платності та сплати процентів з користування кредитом, які є фіксованими. Позивач виконав свої зобов`язання за укладеним договором про надання кредиту, перерахувавши грошові кошти в розмірі 15000,00 грн на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , що зазначений позичальником при заповненні анкетних даних в особистому кабінеті. Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав, частково здійснив оплату за договором на суму 3250,00 грн, у зв`язку з чим, у відповідача за договором № 440315-КС-004 про надання кредиту утворилася заборгованість у розмірі 59608,09 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 14827,48 грн, суми прострочених платежів по процентах - 43192,81 грн, суми прострочених платежів за комісією - 1587,80 грн.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 квітня 2025 року позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 440315-КС-004 від 19.02.2024 про надання кредиту в розмірі 59608 (п`ятдесят дев`ять тисяч шістсот вісім) 09 коп., що складається з: прострочених платежів по тілу кредиту у розмірі 14827 грн 48 коп., прострочених платежів по процентах у розмірі 43192 грн 81 коп., прострочених платежів за комісією у розмірі 1587 грн 80 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції представник відповідача подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову у повному обсязі. Вказує, що в позовній заяві наведені основні кроки оформлення кредитної угоди за допомогою Веб-сайту, та зазначено, що вчинення даних кроків свідчить про свідомий вибір клієнта щодо укладення договору. Проте, укладений кредитний договір є таким, що порушує частину другу статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та частину три статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», оскільки фактично працівники ТОВ «БІЗНЕС ПОЗИКА» при видачі кредиту не ознайомлюють позичальника з можливими ризиками. В матеріалах справи відсутнє будь-яке письмове підтвердження про ознайомлення Відповідача з такою інформацією. Отже, умови кредитного договору є несправедливими та суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків та погіршують становища споживача. Вказує, що у оскаржуваному рішенні суд першої інстанції визначив, що прострочених платежів по процентах у розмірі 43192 грн 81 коп. не є штрафними санкціями, хоча вони такими являються. Також зазначає, що дана сума у тричі перевищуе тіло кредиту. Наголошує, що дані штрафні санцкії є непосильно важким тягарем для відповідача, яка із необізнаності уклала вищевказаний кредитний договір. Прошу суд врахувати, те що на забезпеченні у відповідача є неповнолітні онуки, та вона є пенсіонером, річний дохід якої дорівнює сумі, яка була задоволена оскаржуваним рішенням.
Представник ТОВ «Бізнес Позика» надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що проаналізувавши апеляційну скаргу Відповідача, вбачається, що основним її аргументом є начебто нарахування кредитором Боржнику непропорційно великої суми процентів, як міру відповідальності за неналежне виконання Боржником своїх зобов`язань. Ознайомившись з такими доводами апеляційної скарги Позивач вважає їх неприйнятними, а саму апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню з огляду на наступне. слід звернути увагу на те, що Законом України "Про споживче кредитування" у статті 8 встановлена денна процентна ставка, яку позичальник має сплачувати за користування кредитом і яка, станом на день укладання договору, була цілком відповідною тій, яка вказана для застосування у кредитному договорі (включаючи і знижену, і стандартну, яка застосовується при недотриманні позичальником графіку платежів). Законом України "Про споживче кредитування" чітко прописано, як саме вираховувати і застосовувати процентну ставку в споживчих кредитах, зокрема стаття 8 цього закону, а також Роз`яснення НБУ від 15.01.2024р. "Щодо дотримання законодавства у сфері споживчого кредитування" теж про це говорить. Жодному із цих нормативно правових актів кредитний договір, укладений між сторонами, не заперечує та не порушує їх норми. Щодо нарахування процентів за користування кредитом зазначає, що у даному випадку Позивачем було заявлено позовні вимоги про стягнення процентів за користування кредитом, що нараховані на залишок по тілу кредиту у межах строку дії договору який був встановлений умовами кредитного договору. В договорі також прописана можливість і підстави переходу зі "зниженої" на "стандартну" процентну ставку, що передбачено в п.3.2.2., але жодних вимог до Боржника в розумінні статті 625 ЦК України Позивачем не заявлялося. Також Відповідач у своїй апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з нього комісії, однак, в самій апеляційній скарзі Боржник нічим таку вимогу не обгрунтовує. Отже позивач зазначає, що безпосередньо самим Законом України "Про споживче кредитування" передбачено право кредитодавця встановлювати комісію за надання кредиту і сторони, у свою чергу, погодити такий платіж, як "комісія за надання кредиту" в укладеному між ними договорі. Наголошує, що Відповідач зобов`язаний виконувати взяті на себе за кредитним договором зобов`язання та повернути як тіло кредиту, так і сплатити проценти за користування ним і комісію.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач належним чином не виконувала свої зобов`язання по поверненню кредиту, сплати відсотків, комісії у строки, визначені графіком погашення кредиту, кредит, проценти за його користування та комісію у повному обсязі не сплатила, порушивши умови договору про надання кредиту.
Рішення суду першої інстанції вимогам закону та фактичним обставинам справи відповідає не в повній мірі.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.02.2024 ТОВ «Бізнес Позика» надіслало ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти договір № 440315-КС-004 про надання кредиту у розмірі 15000,00 грн строком на 24 тижня до 05.08.2024, з фіксованою процентною ставкою (стандартна - 2,00% в день; знижена - 1,15011689% в день), з комісією за надання кредиту - одноразово у розмірі 2250,00 грн, підписану директором Товариства Гайворонською М.М. 19.02.2024 о 19:16:13 (а.с.31-35).
19.02.2024 ОСОБА_1 прийняла (акцент) пропозиції (оферти) укласти договір № 440315-КС-004 про надання кредиту, на умовах, визначених офертою шляхом підписання 19.02.2024 о 19:18:09 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6539, який направлено ТОВ «Бізнес Позика» позичальнику на її номер телефону НОМЕР_2 , зазначений останньою у своїй анкеті в особистому кабінеті (а.с.36-40, 43).
Також 19.02.2024 о 19:15:56 ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-9939 підписала паспорт споживчого кредиту ТОВ «Бізнес Позика», в якому наявна інформація про умови кредитування, про орієнтовну загальну вартість кредиту, розмір комісії, про порядок повернення кредиту тощо (а.с.23-25).
19.02.2024 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 дистанційно, в електронній формі з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем товариства, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», укладено договір № 440315-КС-004 про надання кредиту, який підписано позичальником 19.02.2024 о 19:18:09 електронним підписом одноразовим ідентифікатором UA-6539 (а.с.26-30).
За умовами договору позичальнику надані грошові кошти в розмірі 15 000,00 грн на засадах строковості, поворотності та платності, а позивальник зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та комісію за надання кредиту у порядку та на умовах, визначених цим договором та правилами надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика». Плата за користування кредитом є фіксованою та становить 2,00000000 процентів (стандартна процентна ставка) та 1,15011689 процентів (знижена процентна ставка) за кожен день користування кредитом. Комісія за надання кредиту нараховується одноразово при видачі кредиту в дату видачі кредиту, становить 2250,00 грн та її розмір залишається незмінним протягом усього строку договору. Орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 39000,00 грн. Орієнтовна реальна річна процентна ставка - 9168,16 процентів. Сторонами, відповідно до умов договору про надання кредиту, погоджено, що кредит надається строком на 24 тижні, до 05.08.2024. Договір містить Графік платежів за період з 04.03.2024 по 05.08.2024.
Отже, договір про надання кредиту укладений в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) на укладення електронного договору про надання кредиту № 440315-КС-004 від 19.02.2024, що акцептована відповідачем 19.02.2024 шляхом підписання електронним підписом відповідача.
Також, укладення договору підтверджується візуальною формою послідовності дій клієнта щодо укладення електронного договору про надання кредиту № 440315-КС-004 від 19.02.2024, з якої вбачається, що 19.02.2024 о 18:25:56 клієнт ОСОБА_1 , використовуючи власний номер телефону, ідентифікувався в ІТС та «здійснив вхід» до особистого кабінету на сайті https://my.bizpozyka.com, надав всю необхідну інформацію для формування Товариством належної пропозиції клієнту, ознайомився та підписав одноразовим ідентифікатором UA-9939 паспорт споживчого кредиту, здійснив акцептування умов оферти шляхом надсилання Товариству акцепту та підписання договору одноразовим ідентифікатором UA-6539 (а.с.41-42).
Відповідно до листа АТ «Ощадбанк» від 03.02.2025, по банківському рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_3 емітовано банківську платіжну картку № НОМЕР_1 (а.с.85).
З наданої виписки по картковому рахунку № НОМЕР_3 ОСОБА_1 за період з 19.02.2024 по 05.08.2024 вбачається, що на зазначений вище рахунок на картку № НОМЕР_1 19.02.2024 зараховано переказ у розмірі 15000,00 грн (а.с.88).
Також, своєчасне та повне виконання ТОВ «Бізнес Позика» свого зобов`язання перед відповідачем за договором про надання кредиту № 440315-КС-004 від 19.02.2024 підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «Платежі Онлайн» від 08.01.2025 № 220/01, з якої вбачається, що ТОВ «Бізнес Позика» перерахувало 19.02.2024 о 19:18:49 одним платежем 15000,00 грн через платіжний сервіс «Platon» ОСОБА_1 на платіжну картку № НОМЕР_4 OSCHAD BANK (саме такий номер електронного платіжного засобу зазначений у договорі № 440315-КС-004 про надання кредиту від 19.02.2024) (а.с.44).
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).
За правилами ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Статтею 3 Закону України Про електронну комерцію визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Приписами ст.ст. 525, 526 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. За положеннями ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі статтею 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Нормами частини першої статті 1048 ЦК України врегульовано правовідносини щодо сплати процентів саме за правомірне користування чужими грошовими коштами, коли боржник одержує можливість законно не сплачувати кредитору борг упродовж певного часу, а саме - упродовж строку кредитування, визначеному в кредитному договорі.
Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 910/1238/17.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Колегія суддів, перевіряючи розрахунок процентів, наданий позивачем, за кредитним договором не може погодитися з його правильністю, з огляду на таке.
Так, відповідно до п. 2.4. договору стандартна процентна ставка за кредитом: в день 2,0%, фіксована. Знижена процентна ставка за кредитом: в день 1,15011689 %, фіксована.
За умовами п. 3.2. договору протягом строку (терміну) кредитування процентна ставка за кредитом (надалі - проценти за користування кредитом), нараховуються за ставкою, вказаною у п. 2.4. договору, на залишок заборгованості по кредиту, наявної на початок календарного дня, за період фактичного користування кредитом, у залежності від дотримання позичальником графіку платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, і розраховується в порядку, описаному нижче.
Згідно з п. 3.2.1. договору у разі, якщо погашення кредиту здійснюється згідно з погодженим сторонами графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, чи в разі дострокового повернення суми наданого кредиту, то зобов`язання позичальника по сплаті процентів за користування кредитом розраховуються відповідно до зниженої процентної ставки, що вказана в п.2.4. договору.
Відповідно до умов п. 3.2.2. договору сторони домовились, що у разі якщо повернення кредиту не здійснюється згідно з погодженим графіком платежів, що наведений в п. 3.2.3. та додатку №1 до договору, (за виключенням дострокового повернення кредиту), внаслідок чого виникає прострочка за кредитом, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів, то умови про нарахування процентів за користування кредитом за зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. договору. При цьому, нарахування процентів за стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та додатку№1 до договору, та до закінчення терміну дії договору.
Позивач зобов`язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач, всупереч викладеним у кредитному договорі умовам, в установлені терміни не повернув належні до сплати грошові суми, тим самим порушив встановлений графік обов`язкових платежів.
ТОВ Бізнес Позика, заявляючи позов про стягнення кредитної заборгованості, просило у тому числі, крім заборгованості за неповернутим кредитом та комісії, стягнути складову його повної вартості, зокрема й заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
Матеріалами справи підтверджується, що у підписаному позичальницею договорі визначені тип та розмір процентних ставок плати за користування кредитом: фіксована знижена процентна ставка у розмірі 1,15011689 % за кожен день користування кредитом та фіксована стандартна процентна ставка у розмірі 2,0%, якщо буде допущена прострочка сплати заборгованості.
22.11.2023 року прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-ІХ (набрав чинності 24.12.2023) (далі по тексту Закон №3498-ІХ), яким внесено зміни до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» (пп.6 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ) та доповнено пунктом 17 розділ IV Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про споживче кредитування» (пп.13 п.5 Розділу І Закону № 3498-ІХ).
Відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону, максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
При цьому, згідно п. 17 розділ IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", установити, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: - протягом перших 120 днів - 2,5 %; - протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Отже, як слідує з вищевказаних змін у законодавстві, що регулює питання споживчого кредитування, починаючи: - з 24.12.2023 року денна ставка має бути не більше 2,5%, - з 22.04.2024 року - денна ставка не більше 1,5%, - з 20.08.2024 року - денна ставка не більше 1%.
Керуючись вимогами Закону, колегія суддів, провівши власний розрахунок заборгованості по процентам за користування кредитом ОСОБА_1 , зазначає наступне.
З матеріалів справи слідує, що відповідач отримав кредитні кошти 19.02.2024 року у розмірі 15 000,00 грн.
З урахуванням умов п.2.4. кредитного договору, за яким визначено знижену процентну ставку за кредитом: в день 1,15011689, фіксована та ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» судова колегія доходить висновку, що:
за період з 19.02.2024 року по 08.05.2024 року розмір процентів, який підлягає стягненню з відповідачки складає 13 801,40 (80 днів х 1,15011689% х 15 000);
з 09.05.2024 року по 05.08.2024 року розмір процентів становить 20 025 грн (89 днів х 1,5%).
Всього, заборгованості по відсоткам = 33 826,40 грн.
Таким чином, оскільки відповідачем не було належним чином виконано умови кредитного договору та не спростовано будь-якими доказами правильність розрахунку заборгованості позивача, колегія суддів вважає, що заборгованість за тілом кредиту та заборгованість за процентами за користування кредитом підлягає стягненню в розмірі 48 653,88 грн.
Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту, судова колегія зазначає наступне.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частини першої, другої та п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
За пунктом 4 частини 1 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.
На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини 1 статті 1 та частини 2 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».
Пунктом 5 Правил про споживчий кредит передбачено, що банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.
Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).
Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.
Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Частиною 1 статті 11 Закону України «Про споживчекредитування» передбачено, що після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Згідно зчастиною 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць,є нікчемною відповідно до частиною 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19, постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 461/2857/20.
У постанові Верховного Суду від 31 серпня 2022 року у справі № 202/5330/19 зазначено, що у кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, які надаються позивачу та за які банком встановлена щомісячна комісія за обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування). При цьому до таких послуг не може бути віднесено щомісячне надання інформації про стан кредиту, яку споживач має право отримувати безоплатно згідно з частиною 1 та частиною 2 статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». Банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні оспорюваного кредитного договору. За таких обставин положення пункту 1.2 та розділу 4 кредитного договору щодо обов`язку позичальника щомісячно сплачувати плату за обслуговування кредиту (розрахунково-касовеобслуговування) є нікчемними відповідно до частини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України).
З матеріалів даної справи не вбачається необхідності внесення плати за додаткові, супутні послуги банку. Банком в кредитному договорі не зазначено переліку додаткових та супутніх банківських послуг кредитодавця, які пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, що надаються ОСОБА_1 та за які банком встановлена комісія за обслуговування кредиту.
Ураховуючи, що банк не зазначив та не надав доказів наявності, переліку таких послуг і погодження їх зі споживачем при укладенні кредитного договору, то положення договору та вимоги прос тягнення прострочених платежів по комісії за обслуговування кредиту є нікчемними відповідно дочастини 1 та частини 2 статті 11, частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23.
Таким чином, підстав для стягнення з відповідачки на користь Товариства прострочених платежів за комісією у розмірі 1587,80 грн, не вбачається.
Суд першої інстанції наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в цій частині.
Доводи апеляційної скарги частково спростовують висновки суду першої інстанції.
Статтями 12, 81ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
У зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а судове рішення зміні.
Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам.
У зв`язку із зміною рішення суду, судові витрати підлягають перерозподілу.
Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Таким чином, з   ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» підлягає стягненню судовий збір у сумі 1977,16 грн, з урахуванням часткового задоволення позовної заяви. Також з Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» на користь   ОСОБА_1 підлягає стягненню 667,85 грн за звернення до суду із апеляційною скаргою, керуючись положенням ч.10 ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес позика» підлягає стягненню 1309,31 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 , в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 07 квітня 2025 року - змінити.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.
Стягнути ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 440315-КС-004 від 19.02.2024 про надання кредиту в розмірі 58020,29 грн, з яких заборгованість за кредитом 14827,48 грн; заборгованість за відсотками 33 826,40 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» у розмірі 1309,31 грн.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                 Н.П. Пилипчук

Судді:                                                                                О.Ю. Тичкова

                                                                               В.Б. Яцина