Номер провадження: 22-ц/813/666/25 
Справа № 494/1834/23
Головуючий у першій інстанції Панчишин А.Ю.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.09.2025 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді: Драгомерецького М.М.,
суддів колегії: Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі: Узун Н.Д.,

переглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року про заміну сторони виконавчого провадження по справі за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» про заміну сторони виконавчого провадження, шляхом заміни стягувача його правонаступником, -

В С Т А Н О В И В:

02 жовтня 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Дебт Форс» (- далі ТОВ «Дебт Форс») звернулось до суду із заявою про заміну стягувача у виконавчому документі, виданому за виконавчим написом приватного нотаріуса Горая Олега Станіславовича про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі ТОВ «Вердикт Капітал»).
В обґрунтування вимог заяви зазначено, що приватним нотаріусом Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №19577 від 21.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості. З урахуванням заміни кредитора у зобов`язанні, представник заявника просив замінити сторону стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника ТОВ «Дебт Форс». На підтвердження вимог заяви надано договір відступлення права вимоги №08-02/23 за яким ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кампсіс Фінанс», а також договір відступлення права вимоги №10-05/23 за яким ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило право вимоги до боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс».
Ухвалою Березівського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони стягувача його правонаступником задоволено.
Суд замінив вибулого стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на правонаступника: ТОВ «Дебт Форс» (код ЄДРПОУ: 43577608, місце знаходження: 02121, місто Київ, Харківське шосе, будинок 201/203, літера 2А, Офіс 602) у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису №19577 вчиненого 21.08.2020 приватним нотаріусом, яким є Горай Олег Станіславович про стягнення боргу з боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал».
Не погодившись з вищезазначеною ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року та прийняти нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження (стягувача), посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
В судове засідання до апеляційного суду учасники справи не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином та завчасно, про що свідчать довідки про доставку судових повісток-повідомлень до електронного кабінету Електронного суду та рекомендовані повідомлення про направлення судової повістки-повідомлення (а.с. 91-97).
Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що ОСОБА_1 , як ініціатор перегляду даної справи в апеляційному порядку зобов`язана цікавитись відомим їй провадженням, не ухилятись від отримання інформації про рух справи та не допускати свідомих маніпуляцій для затягування судового процесу.
Згідно ст. ст. 13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки. На осіб, які беруть участь у справі, також покладається обов`язок не допускати свідомих маніпуляцій та ухилень від отримання інформації про рух справи.
Відповідно до приписів ст. 367 ЦПК України апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Крім того, Верховний Суд в постанові від 01.10.2020 по справі №361/8331/18 висловився, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Таким чином, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому розгляді справи, усвідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених про дату і час судового засідання учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за наступних підстав.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (ст. 2 ЦПК України).
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, можуть бути: договори та інші правочини; інші юридичні факти. Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. ст. 11, 15 ЦК України).
Статтею 55 ЦПК України визначено, що в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Виходячи зі змісту наведеної норми права, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та припиненням юридичної особи, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі реорганізації суб`єкта господарювання. Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 55 ЦПК України допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.
Згідно частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно статті 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» – виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі – рішення) – сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення.
Згідно пункту 3 частини 1 статті 3 зазначеного Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Отже виконавчий напис нотаріуса є різновидом виконавчого документа у розумінні статті 3 Закону України «Про виконавче провадження
У разі вибуття однієї зі сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (ч. ч. 1-2, 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).
Згідно частин 1-2 статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником; заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Отже, звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу стягувача відповідає змісту статей 512, 514 ЦК України, 442 ЦПК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Матеріалами справи встановлено, що приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. вчинено виконавчий напис №19577 від 21.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 49 613,94 гривень.
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. від 28.09.2020 відкрито виконавче провадження (ВП №63146386) щодо примусового виконання виконавчого напису №19577 від 21.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 49 613,94 гривень (а.с. 5).
Згідно умов договору відступлення права вимоги №08-02/23 від 08.02.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги, в тому числі до боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кампсіс Фінанс» (а.с. 10-13).
Відповідно до договору відступлення права вимоги №10-05/23 від 10.05.2023, ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило право вимоги, в тому числі до боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» (а.с. 14-17). 
Задовольняючі заяву ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони стягувача, та замінюючи стягувача у виконавчому провадженні відкритому на підставі виконавчого напису №19577 вчиненого 21.08.2020 приватним нотаріусом, яким є Горай О.С., суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскільки у зобов`язанні між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 відбулася заміна кредитора, то відповідно до положень ст. 442 ЦПК України, наявні правові підстави для заміни сторони стягувача у виконавчому провадженні про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» суми заборгованості, виданому за виконавчим написом приватного нотаріуса Горая О.С. з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс».
Колегія суддів апеляційного суду в повній мірі погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки суд в повному обсязі встановив характер спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив обставини правонаступництва, перевірив надані заявником докази, оцінив їх на предмет належності, допустимості, достатності та взаємного зв`язку, та дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення заяви про заміну стягувача з ТОВ «Вердикт Капітал» на ТОВ «Дебт Форс», у виконавчому провадженні.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції не встановив обставин виконавчого провадження, зокрема чи пред`являвся виконавчий лист до виконання, чи перебуває він на стадії виконання, чи не повертався він виконавцем, чи не закінчився строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання, чи існує виконавче провадження, однак апеляційний суд не приймає до уваги дані твердження та зазначає наступне.
У постанові Пленуму Верховного Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про узагальнення практики розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» №8 від 25.09.2015 зазначено, що при вирішенні питання про заміну сторони у виконавчому провадженні у зв`язку з правонаступництвом через відступлення права вимоги суд має з`ясувати, чи наявний договір відступлення права вимоги, який є доказом правонаступництва, та з`ясувати, чи наявне відкрите виконавче провадження, у якому ставиться питання про заміну сторони стягувача.
Як було встановлено матеріалами справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. від 28.09.2020 відкрито виконавче провадження (ВП №63146386) щодо примусового виконання виконавчого напису №19577 від 21.08.2020 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 49 613,94 гривень (а.с. 5).
Згідно умов договору відступлення права вимоги №08-02/23 від 08.02.2023, ТОВ «Вердикт Капітал» відступило право вимоги до боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кампсіс Фінанс» Відповідно до договору відступлення права вимоги №10-05/23 від 10.05.2023, ТОВ «Кампсіс Фінанс» відступило право вимоги до боржника ОСОБА_1 на користь ТОВ «Дебт Форс» (а.с. 10-17). 
Матеріали справи не містять доказів того, що виконавче провадження ВП №63146386, яке відкрито з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса закінчено, також відсутні рішення судів, які б набрали законної сили та, які б свідчили про визнання договорів відступлення права вимоги недійсними.
Таким чином, оскільки в матеріалах справи міститься інформація про відкрите виконавче провадження, яке перебуває в провадженні приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В., відповідно до якого боржником є ОСОБА_1 , а стягувачем ТОВ «Вердикт Капітал», а також наявні докази відступлення прав вимог від зазначеного стягувача до ТОВ «Дебт Форс», які колегія суддів вважає належними та допустимими, а тому у даній справі наявні законні підстави для заміни стягувача у виконавчому провадженні.
Апеляційний суд також зазначає, що за змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Верховний Суд у постанові від 02.10.2019 у справі №522/16724/16 (провадження №61-28810св18) зробив наступний правовий висновок: «обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому випадку, за умови недоведеності тих чи інших обставин, суд вправі винести рішення у справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно – правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства – суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, – із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 на підтвердження вимог своєї апеляційної скарги не надала жодних доказів, які могли б бути оцінені судом, в тому числі щодо обставин виконавчого провадження.
Інших правових доводів апеляційна скарга не містить, зміст апеляційної скарги зводиться до цитування положень ЦПК України.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно та всебічно розглянув справу, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов вірного висновку про задоволення заяви ТОВ «Дебт Форс» про заміну сторони у виконавчому провадженні, у зв`язку з чим, на підставі положень ст. 375 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Березівського районного суду Одеської області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Повний текст судового рішення складено: 17 вересня 2025 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                                          М.М. Драгомерецький   

Р.Д. Громік

                                                                                                                    С.М. Сегеда