ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 9901/374/21
провадження № 11-210заі25
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого Уркевича В. Ю.,
судді-доповідача Кривенди О. В., 
суддів Банаська О. О., Булейко О. Л., Воробйової І. А., Губської О. А., Ємця А. А., Кишакевича Л. Ю., Короля В. В., Кравченка С. І., Мазура М. В., Пількова К. М., Погрібного С. О., Стефанів Н. С., Стрелець Т. Г., Ступак О. В., Ткача І. В., Ткачука О. С., Усенко Є. А., Шевцової Н. В.,
за участю:
секретаря судового засідання Біляр Л. В.,
позивачки ОСОБА_1 ,
розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу № 9901/374/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Вищої ради правосуддя, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,
за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та Президента України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 року (судді Гончарова І. А., Бившева Л. І., Желтобрюх І. Л., Олендер І. Я., Ханова Р. Ф.) та
ВСТАНОВИЛА:
1.           У вересні 2021 року до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду надійшов позов ОСОБА_1 до Президента України Зеленського В. О., в якому вона просила: 
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невидання указу про призначення її на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва; 
- зобов`язати Президента України видати указ про призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва ОСОБА_1 на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя (далі - ВРП), внесеного рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21, у порядок та спосіб, визначені чинним законодавством України.
2.           На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначила про те, що за результатами складання кваліфікаційного іспиту та проходження спеціальної перевірки її зараховано до резерву на зайняття вакантних посад суддів та рішенням Вищої кваліфікаційної комісії суддів України (далі - ВККС, Комісія) від 01 жовтня 2019 року № 685/дс-19 рекомендовано для призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва, у зв`язку із чим ВРП направила Президенту України відповідне подання.
3.           Однак, на порушення приписів статті 80 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VIII), відповідно до якої Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП, відповідач указ про призначення її на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва після отримання подання ВРП так і не видав.
4.           Таким чином, невидання указу про призначення ОСОБА_1 на посаду судді в межах передбаченого законом строку свідчить про допущення Президентом України протиправної бездіяльності, адже відповідач не вчинив дії, які зобов`язаний був та міг вчинити, чим, у свою чергу, обмежив позивачку в доступі до професії судді та позбавив її можливості розвивати свої професійні навички, здійснюючи правосуддя.
5.           Водночас, наголосила позивачка, щодо багатьох кандидатів на посаду судді, які разом з нею брали участь у доборі й подання щодо призначення яких на посади ВРП надіслала відповідачу в приблизно один час із поданням щодо ОСОБА_1 , Президент України відповідні укази видав.
6.           Відповідач у відзиві на позовну заяву, посилаючись на положення частини першої статті 128 Конституції України, частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII, частини першої статті 36 Закону України від 21 грудня 2016 року № 1798-VIII «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VIII), зазначав про те, що правом призначати кандидатів на посади суддів наділений виключно Президент України і таке призначення здійснюється за поданням ВРП.
7.           У відповіді на відзив та письмових поясненнях ОСОБА_1. вказувала, що доводи відповідача жодним чином не спростовують викладених в позовній заяві мотивів, адже вона не ставить під сумнів виключне право Президента України на призначення осіб на посади суддів. Разом з тим вона звертає увагу на те, що підставою для звернення до суду з позовом у цій справі було саме порушення Президентом України встановленого частиною другою статті 80 Закону № 1402-VIII тридцятиденного строку з дня отримання подання ВРП про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва для видання указу про відповідне призначення.
8.           При цьому ОСОБА_1. посилалася й на відсутність будь-яких причин, які б об`єктивно унеможливлювали своєчасне вчинення відповідачем дій щодо призначення її на посаду судді, оскільки видання указу не вимагало від Президента України ані перевірки документів, ані здійснення інших процедур, а мало суто формальний характер і не зумовлювало жодного навантаження.
9.           26 січня 2023 року ОСОБА_1. подала до Верховного Суду клопотання про уточнення способу захисту, відповідно до якого з огляду на прийняття Верховною Радою України Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» (далі - Закон № 2825-IX) вона просила зобов`язати відповідача видати указ про призначення її на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду, адже, на її думку, за обставин, що склалися, саме такий спосіб захисту її порушених прав буде ефективним.
10.        Відповідач у відзиві від 20 квітня 2023 року, який складено з урахуванням поданого ОСОБА_1. клопотання, проти задоволення позовних вимог заперечував, посилаючись як на положення статей 102, 106 Конституції України, так і на обставину запровадження на території України з 24 лютого 2022 року воєнного стану, у зв`язку із чим Президент України як Верховний Головнокомандувач Збройних Сил України та очільник Ставки Верховного Головнокомандувача наразі має надзвичайно напружений та щільний графік роботи, а також, зокрема, бере участь у міжнародних заходах, направлених на залучення для України підтримки (політичної, воєнної, фінансової та іншої) усього цивілізованого світу.
11.        Наведене свідчить про виняткову завантаженість глави держави та необхідність першочергового розгляду питань, пов`язаних з обороною держави, захистом державного суверенітету і територіальної цілісності України, а також активної участі у зовнішньополітичних процесах задля забезпечення перемоги України.
12.        Аналіз актів глави держави, які він видавав протягом останніх років, свідчить про те, що практично всі вони (за поодинокими винятками) стосувалися саме питань війни - нагородження військовослужбовців та інших осіб, які працюють на перемогу держави, кадрові призначення, спрямовані на підвищення обороноздатності, введення в дію рішень Ради національної безпеки і оборони України тощо.
13.        Вказані обставини підтверджують, що невидання відповідачем указу про призначення позивачки на посаду судді не має характеру протиправної бездіяльності, не є безпідставним зволіканням чи небажанням, а обумовлене сукупністю обставин, які унеможливили своєчасне вчинення ним відповідних дій.
14.        Що ж до вимоги про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду, то останнє відповідно до вимог законодавства має здійснюватися в межах подання ВРП, яким, у свою чергу, її рекомендовано для призначення саме на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
15.        Водночас жодний нормативно-правовий акт не містить положень, які б надавали право чи зобов`язували Президента України призначати суддю, рекомендовану до призначення в суд, що ліквідується, до іншого суду.
16.         ОСОБА_1 у відповіді на відзив від 15 травня 2023 року, наданий з урахуванням заяви про уточнення способу захисту, вказує, що на час спливу тридцятиденного строку від дати отримання відповідного подання ВРП про призначення її на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва відповідач протиправно свій обов`язок не виконав, проте одночасно видав укази щодо інших кандидатів на посади суддів в інші суди, внесені разом з її поданням. Натомість через півтора року відповідач підписав Закон № 2825-IX, який набрав чинності з 15 грудня 2022 року та яким замість Окружного адміністративного суду м. Києва утворено Київський міський окружний адміністративний суд. Враховуючи те, що територіальну та предметну юрисдикцію суду змінено не було, безвідносно до назви суду, за результатом завершеного конкурсу ОСОБА_1. зайняла переможну позицію в рейтингу саме в суді, адміністративна юрисдикція якого поширюється на м. Київ. Відтак урахування виключно назви суду безвідносно до його повноважень та поширення територіальної і предметної юрисдикції за обставин, що склалися, є надмірним формалізмом. Порушення Закону № 1402-VIII й затягування на роки процедур, завершення яких чітко визначено, на переконання позивачки, ставить під сумнів добросовісність та легітимність дій держави в межах визначеної нею ж та закріпленої в законі процедури добору.
17.        ВРП в поясненнях зазначала, що вона на виконання вимог законодавства, а також у межах наданих повноважень внесла Президенту України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва, яке супровідним листом від 22 липня 2021 року № 23015/0/9-21 направлено до Офісу Президента України. Крім того, рішенням ВРП від 18 листопада 2021 року вирішено публічно звернутися до Президента України з питанням щодо призначення на посади суддів кандидатів (у тому числі ОСОБА_1.), стосовно яких ВРП внесла відповідні подання, та привести до присяги 51 суддю, призначеного на посаду.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
18.        Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду рішенням від 07 квітня 2025 року позов задовольнив частково:
? визнав протиправною бездіяльність Президента України щодо нерозгляду подання ВРП, внесеного рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21, про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва;
? зобов`язав Президента України відповідно до статті 80 Закону № 1402-VIII розглянути подання ВРП, внесене рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15?21, про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва;
? у задоволенні решти позовних вимог відмовив.
19.        Суд першої інстанції, погоджуючись з позицією відповідача щодо важливої ролі Президента України як глави держави та Верховного Головнокомандувача Збройних Сил України, а також його виняткової завантаженості у зв`язку з об`єктивною необхідністю активної участі в зовнішніх та внутрішніх відносинах, направлених на посилення обороноздатності держави, захисту державного суверенітету, забезпечення діяльності державних інституцій в умовах війни задля перемоги, зауважив, що строк з моменту реєстрації в Офісі Президента України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва (26 липня 2021 року) до моменту введення в Україні воєнного стану (24 лютого 2022 року) був достатнім і розумним для розгляду подання ВРП про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва та видання указу про її призначення на відповідну посаду на виконання вимог статей 106, 128 Конституції України.
20.        Цей суд, враховуючи те, що подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва направлено до Офісу Президента України 23 липня 2021 року та отримано останнім 26 липня 2021 року, тобто більше ніж за шість місяців до введення воєнного стану в Україні, дійшов висновку про допущення Президентом України бездіяльності, яка полягає у нерозгляді подання ВРП про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва у строк більше ніж 30 днів з дня внесення відповідного подання ВРП.
21.        Щодо вимоги ОСОБА_1., викладеної в клопотанні щодо уточнення способу захисту, про зобов`язання Президента України видати указ про призначення її на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду суд першої інстанції зазначив, що за положеннями статті 128 Конституції України та статті 80 Закону № 1402-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України саме за поданням ВРП у порядку, встановленому законом, шляхом видання відповідного указу. Утім, у розглядуваній ситуації ВРП не ухвалювала рішення про внесення Президенту України подання про призначення позивачки на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду.
Короткий зміст та обґрунтування заявлених в апеляційних скаргах вимог
22.        ОСОБА_1. не погодилась із прийнятим судом рішенням та звернулась через підсистему «Електронний суд» до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове - про задоволення позову, а також встановити строк на виконання такого рішення і судовий контроль за його виконанням в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України (далі ? КАС України).
23.        На обґрунтування апеляційної скарги позивачка наголошує, що рішення суду в частині зобов`язання відповідача розглянути подання ВРП не є належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачки та не приводить до поновлення порушених прав, оскільки після надходження подання ВРП такий етап чи форма діяльності Президента України, як розгляд подання, законом не передбачений, а у відповідача відсутні відповідні повноваження щодо розгляду такого подання.
24.        Повноваження Президента України стосовно видання указів належать до виключної компетенції його як глави держави. Отже, у випадку задоволення позову та зобов`язання Президента України видати указ суд не втручається в конституційні повноваження щодо видання указів відповідачем, не підміняє його і не перебирає на себе повноваження, надані відповідачу Конституцією України, а лише забезпечує ефективне відновлення порушених прав позивачки шляхом надання вказівки діяти в межах та на підставі законів і Конституції України.
25.        Доводить, що Законом № 1402-VIII не передбачено проведення Президентом України жодної процедури розгляду, перевірки подання ВРП, а єдиний установлений частиною другою статті 80 цього Закону обов`язок відповідача - це видати указ про призначення на посаду судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП. У відповідача як суб`єкта владних повноважень немає права діяти на власний розсуд після надходження подання ВРП, а єдина форма поведінки, яка встановлена законом, передбачає виключно видання указу (шляхом його підписання). Законом № 1402-VIII не передбачено розгляду подання відповідачем як певного етапу процедури видання указу.
26.        Вважає, що ліквідація Окружного адміністративного суду міста Києва відповідно до Закону № 2825-IX та утворення Київського міського окружного адміністративного суду, який так само поширює свою територіальну юрисдикцію на місто Київ, не може бути перепоною для призначення її в новостворений суд безвідносно до його назви на підставі та в межах вже внесеного подання ВРП у 2021 році.
27.        Окрім неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права, зокрема статті 80 Закону № 1402-VIII, позивачка посилається на порушення судом норм процесуального права - статей 2, 5, 245, 246 КАС України, зокрема, щодо незабезпечення справедливого, неупередженого та ефективного вирішення спору, застосуванням способу захисту, який не є ефективним; неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав установленими, незазначення мотивів відхилення наданих позивакою доказів, оцінки кожного аргументу, наведеного учасниками справи, зокрема позивачкою, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, норм права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
28.        Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою (не надав оцінки) її клопотання про встановлення судового контролю за виконанням рішення у цій справі в порядку статті 382 КАС України.
29.        Президент України також не погодився з ухваленим судом першої інстанції рішенням та звернувся до Великої Палати Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .
30.        Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, подібно доводам, викладеним у відзиві на позовну заяву, представник відповідача зазначає, що з огляду на положення частини першої статті 128 Конституції України, частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII, частини першої статті 36 Закону № 1798-VIII правом призначати кандидатів на посади суддів наділений виключно Президент України і таке призначення здійснюється за поданням ВРП.
31.        На думку апелянта, суд першої інстанції мав би відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки за поданням ВРП позивачку рекомендовано призначити на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва, який ліквідований згідно із Законом № 2825-IX, а задоволення позову зобов`язує Президента України видати указ, який суперечитиме вимогам цього Закону та статтям 52 і 80 Закону № 1402-VIII.
32.        У відзиві на апеляційну скаргу Президента України щодо доводу відповідача про «виключне право» Президента України на призначення судді на посаду ОСОБА_1. повторно наголошує, що за положенням статті 80 Закону № 1402-VIII роль глави держави є церемоніальною, а не дискреційною. Він виступає виконавцем визначеної законом процедури, а не самостійним суб`єктом, який приймає рішення про доцільність чи недоцільність призначення.
33.        Не погоджується позивачка і з доводом Президента України про неможливість призначення її на посаду у зв`язку з припиненням здійснення правосуддя Окружним адміністративним судом міста Києва, оскільки правова підстава для призначення її на посаду в цей суд виникла раніше, а посилання відповідача на обставини, що виникли пізніше, є зловживанням правом та порушенням принципу правової визначеності. Крім того, позивачка не може нести відповідальність за неспроможність держави забезпечити безперервність та належне урядування в системі правосуддя. З погляду позивачки, позиція відповідача зводиться до спроби уникнути виконання вже сформованого обов`язку, який підлягав безумовному виконанню.
Позиція інших учасників справи
34.        ВРП у відзиві на апеляційні скарги зазначає, що вона на виконання вимог законодавства, а також у межах наданих повноважень внесла Президенту України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва, яке супровідним листом від 22 липня 2021 року № 23015/0/9-21 направлено до Офісу Президента України. Крім того, рішенням ВРП від 18 листопада 2021 року вирішено публічно звернутися до Президента України з питанням щодо призначення на посади суддів кандидатів (у тому числі ОСОБА_1.), стосовно яких ВРП внесла відповідні подання.
Рух апеляційної скарги
35.        Велика Палата Верховного Суду ухвалами від 08 та 15 травня 2025 року відкрила провадження за апеляційними скаргами  ОСОБА_1 та Президента України на рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 року, а ухвалою від 10 липня 2025 року призначила справу до розгляду в судовому засіданні на 04 вересня 2025 року. 
Обставини справи, установлені судом першої інстанції
36.        ВККС рішенням від 03 квітня 2017 року № 28/зп-17 оголосила добір кандидатів на посади суддів місцевих судів, в якому, серед інших, взяла участь  ОСОБА_1 .
37.        Комісія рішенням від 15 травня 2019 року № 86/зп-19 визначила рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та зарахувала кандидатів до резерву на заміщення вакантних посад суддів місцевого адміністративного суду в межах процедури добору кандидатів на посаду судді місцевого суду, оголошеного ВККС 03 квітня 2017 року. Зокрема, до резерву на заміщення вакантних посад суддів місцевих адміністративних судів зараховано ОСОБА_1., яка за результатом кваліфікаційного іспиту набрала 191,25 бала та зайняла 14 позицію в рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду.
38.        У подальшому рішенням Комісії від 17 вересня 2019 року № 642/дс-19 ОСОБА_1. допущено до участі в оголошеному 09 серпня 2019 року конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих адміністративних та місцевих господарських судів для кандидатів на посади суддів, зарахованих до відповідних резервів.
39.        ВККС рішенням від 01 жовтня 2019 року № 180/зп-19 затвердила рейтинг учасників конкурсу на зайняття, зокрема, 54 вакантних посад суддів у місцевих адміністративних судах, до якого включено ОСОБА_1. як кандидата на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва (4 позиція в рейтингу на посаду судді зазначеного суду).
40.        Враховуючи, що Комісія оголошувала конкурс на зайняття саме 4 посад суддів до Окружного адміністративного суду м. Києва, а позивачка зайняла 4 позицію в рейтингу, ВККС рішенням від 01 жовтня 2019 року № 685/дс-19 внесла до ВРП рекомендацію щодо призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
41.        Розглянувши рекомендацію ВККС, викладену в рішенні від 01 жовтня 2019 року № 685/дс-19, матеріали особової справи (досьє) кандидата на посаду судді, висновок члена ВРП, а також персонально кандидатуру ОСОБА_1., ВРП 20 липня 2021 року прийняла рішення № 1606/0/15-21 «Про внесення Президентові України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва», згідно з яким внесла відповідачу подання про призначення позивачки на посаду судді Окружного адміністративного суду м. Києва.
42.        Зазначене подання ВРП надіслано до Офісу Президента України 23 липня 2021 року та отримано останнім 26 липня 2021 року.
43.        Станом на час звернення ОСОБА_1. з позовом до суду у вересні 2021 року відповідач указ про призначення її на посаду судді не видав.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків суду, рішення якого переглядається, та аргументів учасників справи
44.        Заслухавши суддю-доповідача, позицію учасників справи, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.
45.        Згідно із частиною першою статті 6 Конституції України державна влада в Україні здійснюється на засадах її поділу на законодавчу, виконавчу та судову.
46.        За частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
47.        Конституційним поділом влади на законодавчу, виконавчу та судову не вичерпується увесь принцип поділу влади. Так, статтею 102 Конституції України встановлено, що Президент України є главою держави і виступає від її імені. Президент України є гарантом державного суверенітету, територіальної цілісності України, додержання Конституції України, прав і свобод людини і громадянина.
48.        Повноваження Президента України визначені, зокрема, статтею 106 Конституції України.
49.        Президент України на основі та на виконання Конституції і законів України видає укази і розпорядження, які є обов`язковими до виконання на території України (частина третя статті 106 Конституції України).
50.        До конституційних повноважень Президента України належить також призначення на посаду судді. Згідно із частинами першою, другою статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом. Призначення на посаду судді здійснюється за конкурсом, крім випадків, визначених законом.
51.        Конституційний Суд України неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що повноваження Президента України визначаються виключно Конституцією України і не можуть бути розширені та/або обмежені законом або іншим нормативно-правовим актом [до прикладу, рішення від 10.04.2003 № 7-рп/2003 (справа про гарантії діяльності народного депутата України); від 07.04.2004 № 9-рп/2004 (справа про Координаційний комітет); від 16.05.2007 № 1-рп/2007 (справа про звільнення судді з адміністративної посади); від 11.12.2007 № 12-рп/2007 (справа про порядок припинення повноважень членів Кабінету Міністрів України); від 26.02.2009 № 6-рп/2009 (щодо звільнення з посади Голови НБУ)].
52.        Повноваження ВРП щодо внесення подання про призначення суддів визначені статтею 131 Конституції України, пунктом 1 частини першої статті 3 Закону № 1798-VIII.
53.        Порядок призначення на посаду судді встановлено статтею 80 Закону № 1402-VIII.
54.        Відповідно до частини першої статті 80 Закону № 1402-VIII призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання ВРП, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.
55.        Будь-які звернення щодо кандидата на посаду судді не перешкоджають його призначенню на посаду. Викладені в таких зверненнях факти можуть бути підставою для порушення Президентом України перед компетентними органами питання про проведення в установленому законом порядку перевірки цих фактів.
56.        Президент України видає указ про призначення судді не пізніше тридцяти днів із дня отримання відповідного подання ВРП (частина друга цієї статті).
57.        За частиною першою статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом: 1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень; 2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень; 3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій; 4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії; 5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень; 6) прийняття судом одного з рішень, зазначених у пунктах 1-4 цієї частини, та стягнення з відповідача - суб`єкта владних повноважень коштів на відшкодування шкоди, заподіяної його протиправними рішеннями, дією або бездіяльністю.
58.        Оцінка поведінки суб`єкта владних повноважень за критерієм правомірності судом при вирішенні адміністративного позову, безумовно, повинна ґрунтуватися насамперед на конституційному положенні про законність діяльності органів державної влади, місцевого самоврядування та їх посадових осіб.
59.        Спірним питанням у цій справі насамперед є встановлення наявності або відсутності бездіяльності Президента України у процедурі призначення позивачки на посаду судді.
60.        Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах неодноразово висновувала, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень слід розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу, що полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
61.        Водночас для визнання бездіяльності протиправною недостатньо одного факту несвоєчасного виконання обов`язкових дій, а важливими є також конкретні причини, умови та обставини, через які дії, що підлягали обов`язковому виконанню відповідно до закону, фактично не були виконані чи були виконані з порушенням строків. Значення мають юридичний зміст, значимість, тривалість та межі бездіяльності, фактичні підстави її припинення, а також шкідливість бездіяльності для прав та інтересів особи.
62.        Самі по собі строки, встановлені правовою нормою для прийняття зобов`язаним суб`єктом рішення (вчинення певної дії / дій), поза зв`язком із конкретною правовою ситуацією, сукупністю фактів, умов та обставин, за яких розгорталися події, не мають жодного значення. Сплив чи настання строку набуває (може набути) правового сенсу в сукупності з подіями або діями, для здійснення чи утримання від яких встановлюється цей строк. Така правова позиція була викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 квітня 2018 року у справі № П/9901/137/18 (№ 800/426/17), від 27 лютого 2020 року у справі № 800/304/17, а також у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2017 року у справі № 12-1393а17.
63.        Суд першої інстанції встановив (і це відповідає доказам у справі), що ОСОБА_1 пройшла усі передбачені Законом № 1402-VIII стадії призначення на посаду судді:
- ВККС рішенням від 15 травня 2019 року № 86/зп-19 визначила, зокрема, рейтинг кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду та зарахувала ОСОБА_1 , яка за результатами кваліфікаційного іспиту набрала 191,25 бала та зайняла 14 позицію в рейтингу кандидатів на посаду судді місцевого адміністративного суду, до резерву на заміщення вакантних посад;
- Комісія рішенням від 17 вересня 2019 року № 642/дс-19 допустила ОСОБА_1. до участі в оголошеному 09 серпня 2019 року конкурсі на зайняття вакантних посад суддів місцевих адміністративних та місцевих господарських судів;
- ВККС рішенням від 01 жовтня 2019 року № 180/зп-19 затвердила рейтинг учасників конкурсу на зайняття, зокрема, 54 вакантних посад суддів у місцевих адміністративних судах, до якого включено ОСОБА_1. як кандидата на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва (4 позиція в рейтингу на посаду судді зазначеного суду);
- ВККС рішенням від 01 жовтня 2019 року № 685/дс-19 рекомендувала ОСОБА_1. для призначення на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва;
- ВРП рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15-21 внесла Президенту України подання про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва. Зазначене подання направлено до Офісу Президента України 23 липня 2021 року та отримано останнім 26 липня 2021 року.
64.        Водночас з 26 липня 2021 року і дотепер Президент України зазначене подання ВРП не розглянув, хоча, зважаючи на вимоги статті 128 Конституції України та частини другої статті 80 Закону № 1402-VIII, мав відреагувати на нього протягом тридцяти днів. Цей строк є гарантійним як у сенсі забезпечення формування корпусу суддів і реалізації ВРП відповідних дискреційних повноважень, так і для захисту права особи, яка взяла участь у доборі на зайняття посади судді. Тому для розгляду Президентом України подання ВРП строк у 30 днів є достатнім, прийнятним, обов`язковим і розумним.
65.        Установлення такого строку покликане забезпечити дотримання необхідного (справедливого) балансу між суспільними (публічними) інтересами, які полягають у формуванні суддівського корпусу і виражені конституційно визначеним обов`язком участі Президента України у формуванні судової влади, та приватними інтересами позивачки і розглядається (з`ясовується) в контексті оцінки бездіяльності Президента України щодо розгляду подання ВРП про призначення ОСОБА_1. на посаду судді як протиправної.
66.        З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду визнає, що Президент України допустив бездіяльність, яка полягає у тому, що він не розглянув подання ВРП про призначення ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва у строк більше ніж 30 днів з дня внесення подання.
67.        На обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1. наголошує, що рішення суду в частині зобов`язання відповідача розглянути подання ВРП не є належним та ефективним способом захисту порушених прав позивачки та не приводить до поновлення порушених прав, оскільки після надходження подання ВРП такий етап чи форма діяльності Президента України, як розгляд подання, законом не передбачений, а у відповідача відсутні відповідні повноваження щодо розгляду такого подання.
68.        При оцінці способу захисту за критерієм ефективності слід виходити з того, що ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та відповідати приписам законодавства.
69.        За приписами частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
70.        Оскільки метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, зверненню до адміністративного суду з позовом передує звернення особи до суб`єкта владних повноважень, за наслідками розгляду якого особа набуває права оскаржити до суду адміністративної юрисдикції рішення, дії або бездіяльність такого суб`єкта владних повноважень, що відповідає меті та завданням адміністративного судочинства, визначеним статтею 2 КАС України.
71.        Згідно з пунктом 4 частини другої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
72.        Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» (заява № 11901/02, пункт 77) зазначив, що засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція), має бути «ефективним» як на практиці, так і за законом. Існування такого засобу повинно бути достатнім не тільки в теорії, але й на практиці, без чого йому бракуватиме необхідної доступності та ефективності.
73.        З урахуванням наведеного «ефективний засіб правового захисту» в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Винесення рішень, які не приводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації на практиці, не відповідає розглядуваній нормі міжнародного договору.
74.        Як було зазначено, відповідно до частини першої статті 128 Конституції України призначення на посаду судді здійснюється Президентом України за поданням ВРП у порядку, встановленому законом.
75.        Порядок призначення судді на посаду установлений статтею 80 Закону № 1402-VIII, згідно з якою Президент України видає указ про призначення судді.
76.        Разом з тим повноваження Президента України стосовно видання указів належать до виключної компетенції його як глави держави.
77.        Отже, згідно з положеннями Конституції України та КАС України щодо компетенції адміністративного суду останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу державної влади.
78.        Суд не втручається та не може втручатися в конституційні повноваження щодо видання указів відповідачем, підміняти його і перебирати на себе повноваження, надані йому Конституцією України.
79.        З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду висновує, що наведені повноваження Президента України щодо видання указу про призначення на посаду судді є його конституційними повноваженнями та належать до виключної компетенції його як глави держави.
80.        Виходячи з принципу розподілу влад втручання судової влади в реалізацію главою держави своїх повноважень обмежене законом.
81.        Ураховуючи конституційно визначений обов`язок участі Президента України у формуванні судової влади, а також суспільне значення належного формування цієї влади, з огляду на вимоги частини другої статті 9 КАС України Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції правильно визначив спосіб захисту прав позивачки шляхом зобов`язання Президента України відповідно до статті 80 Закону № 1402-VIII розглянути подання ВРП, внесене рішенням від 20 липня 2021 року № 1606/0/15?21 про призначення позивачки на посаду судді.
82.        В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про необхідність зобов`язання відповідача видати указ про призначення її на посаду судді Київського міського окружного адміністративного суду з огляду на прийняття Верховною Радою України Закону № 2825-IX, адже, на її думку, за обставин, що склалися, саме такий спосіб захисту її порушених прав буде ефективним. Разом з тим представник відповідача з цього приводу зазначає, що суд першої інстанції мав би відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки за поданням ВРП позивачку рекомендовано призначити на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва, який ліквідовано згідно із Законом № 2825-IX, а задоволення позову зобов`язує Президента України видати указ, який суперечитиме вимогам цього Закону та статтям 52 і 80 Закону № 1402-VIII.
83.        Відповідаючи на доводи апеляційних скарг у цій частині, Велика Палата Верховного Суду виходить з такого. 
84.        За приписами частини другої статті 36 Закону № 1798-VIII ВРП ухвалює рішення щодо внесення Президентові України подання про призначення судді на посаду за результатами розгляду рекомендації ВККС, до якої обов`язково додається особова справа (досьє) кандидата на посаду судді.
85.        Отже, кандидат на посаду судді може бути призначений суддею лише того суду, про який ідеться в рекомендації ВККС та поданні ВРП.
86.        Як уже зазначалося вище, ВККС рішенням від 01 жовтня 2019 року № 685/дс?19 рекомендувала ВРП призначити ОСОБА_1. на посаду судді Окружного адміністративного суду міста Києва, а ВРП 20 липня 2021 року прийняла рішення № 1606/0/15-21, яким внесла подання Президенту України про призначення ОСОБА_1. на посаду судді цього суду.
87.        Згідно зі статтями 1 та 2 розділу І Закону № 2825-IX постановлено ліквідувати Окружний адміністративний суд міста Києва та утворити Київський міський окружний суд із місцем знаходження у місті Києві. 
88.        Наказом Державної судової адміністрації України від 20 грудня 2022 року № 477 утворено ліквідаційну комісію Окружного адміністративного суду міста Києва та затверджено план заходів з ліквідації, які тривають і дотепер.
89.        Велика Палата Верховного Суду має констатувати, що ОСОБА_1 , виконавши всі покладені на неї обов`язки під час проходження процедур для зайняття посади судді, мала законне очікування щодо своєчасного видання Президентом України відповідного указу, проте через триваючу бездіяльність відповідача змушена більш як чотири роки перебувати у невизначеному стані в очікуванні вирішення питання професійної кар`єри.
90.        Непереконливими є доводи апеляційної скарги відповідача, який вважає, що призначення ОСОБА_1. суддею Окружного адміністративного суду міста Києва суперечитиме Закону № 2825-IX та статтям 52, 80 Закону № 1402-VIII.
91.        Враховуючи, що процедура ліквідації зазначеного суду триває, а судді, які перебувають у його штаті, мають право відповідно до вимог частини першої статті 82-1 Закону № 1402-VIII бути без конкурсу переведеними до іншого суду, таким правом у разі видання відповідного указу Президентом України буде наділена і ОСОБА_1.
92.        За обставин, що склалися у цій справі, відмова позивачці у задоволенні позовних вимог, про що просить відповідач, свідчитиме про порушення права на справедливий суд, гарантованого статтею 6 Конвенції.
93.        Щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення, про що йдеться в апеляційній скарзі ОСОБА_1., Велика Палата Верховного Суду зауважує, що такий контроль відповідно до вимог частин першої та другої статті 381-1 КАС України здійснює суд, який розглянув справу як суд першої інстанції. Суд може здійснювати судовий контроль за виконанням судового рішення у порядку, встановленому статтями 287, 382-382-3 і 383 цього Кодексу.
94.        Цей же суд згідно із частиною шостою статті 245 КАС України наділений правом щодо визначення відповідачу - суб`єкту владних повноважень розумного строку виконання рішення суду у випадках, передбачених у частинах третій - п`ятій цієї статті.
95.        Інші доводи апеляційних скарг не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Висновки за результатами розгляду апеляційних скарг
96.        За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
97.        Враховуючи, що Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду повно з`ясував обставини, що мають значення для справи, та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційні скарги ОСОБА_1 та Президента України мають бути залишені без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 266, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1.           Апеляційні скаргиОСОБА_1  та Президента України Зеленського Володимира Олександровичазалишити без задоволення.
2.           Рішення Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 07 квітня 2025 року у справі № 9901/374/21 за позовом ОСОБА_1 до Президента України Зеленського Володимира Олександровича, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Вищої ради правосуддя, про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                       В. Ю. Уркевич
Суддя-доповідач                                                                                     О. В. Кривенда 
Судді:                                     О. О. Банасько                                           К. М. Пільков
О. Л. Булейко                                             С. О. Погрібний
І. А. Воробйова                                          Н. С. Стефанів
О. А. Губська                                              Т. Г. Стрелець
А. А. Ємець                                                 О. В. Ступак
Л. Ю. Кишакевич                                      І. В. Ткач
В. В. Король                                                О. С. Ткачук
С. І. Кравченко                                          Є. А. Усенко
М. В. Мазур                                                 Н. В. Шевцова