ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України

11 листопада 2025 року
м. Харків

справа №953/5570/25
провадження №22-ц/818/4470/25

Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Смелянець К.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про забезпечення позову по цівільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єніна Лариса Вікторівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луценко Вікторія Сергіївна про визнання договорів дарування та договору іпотеки недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2025 року, постановлену під головуванням судді Зуба Г.А.,-
в с т а н о в и в :
У червні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Єніна Лариса Вікторівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Луценко Вікторія Сергіївна про визнання договорів дарування та договору іпотеки недійсними, в якому просить визнати недійсним договір дарування від 03.02.2020 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений ПН ХМНО Єніною Л.В. за реєстр. №117; визнати недійсним договір дарування квартири від 28.04.2020 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений ПН ХМНО Єніною Л.В. за реєстр. №386; визнати недійсним договір іпотеки від 20.12.2023 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений ПН ХМНО Луценко В.С. за реєстр. №3099.
Разом із позовною заявою Товариство з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» звернулось до суду з заявою про забезпечення позову, в якій просило вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 , посилаючись, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язання за укладеними кредитними договорами, рішення суду, та здійснила відчуження належного їй майна, яке є предметом іпотеки, а тому є підстави для вжиття заходів забезпечення позову. 
Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2025 року клопотання представника позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Цикл Фінанс» про забезпечення позову - задоволено частково. Накладено заборону відчуження на 3-кімнатну квартиру, загальною площею 130,9 кв.м., житловою площею 86,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна 343594063101), яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 - до вирішення справи по суті. В іншій частині заяви відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; зазначає, що зміст позову співпадає зі змістом позовних вимог, та ухвала суду першої інстанції по суті виходить за межі забезпечення позову і підміняє рішення суду. Забезпечення позову впливає на права та інтереси осіб, які не є учасниками справи так як позов заявлено про зобов`язання вчинення дій, тобто позов не майнового характеру, а ухвала суду зобов`язує відповідача повернути позику ОСОБА_5 .. Зазначає, що після вжиття заходів забезпечення позову справа не знаходить подальшого вирішення до ухвалення рішення внаслідок процесуальної тяганини чи припинення провадження перешкоджає власнику фактично користуватись, розпоряджатись та володіти своїм майном. Вважає, що заборона відчуження не є співмірною з матеріальними затратами, понесеними ОСОБА_3 на придбання, ремонт та поліпшення як в минулому так і можливий ремонт в майбутньому до розгляду справи по суті. Отже ухвала суду першої інстанції сама по собі спричиняє порушення прав широкого кола осіб, інших споживачів і завдає неправомірно великих збитків відповідачу, оскільки блокує можливість розпоряджатися своїм майном, на свій розсуд, що є порушенням прав приватної власності відповідача.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст.367ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відчуження на 3-кімнатну квартиру, загальною площею 130,9 кв.м., житловою площею 86,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до вирішення справи по суті, є співмірними із заявленими позовними вимогами, тому вважає за необхідне до розгляду справи по суті накласти заборону відчуження на вказане нерухоме майно, оскільки вбачається імовірність ускладнення виконання або невиконання судового рішення у випадку невжиття заходів забезпечення позову.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Згідно п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.
Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.150 ЦПК України).
За змістом статті 151 ЦПК України заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам; належність майна відповідачу на праві власності.
Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача (який може сховати майно, продати знищити або знецінити його), що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Забезпечення позову спрямоване, перш за все, проти несумлінних дій відповідача, який за час розгляду справи може приховати майно, продати, знищити чи знецінити його тощо.
Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.
Судом встановлено, що предметом спірних правовідносин є визнання недійсними договорів дарування та договору іпотеки.
Як на підставу вимог вжиття заходів забезпечення позову, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язання за укладеними кредитними договорами, рішенням суду, та здійснила відчуження належного їй майна, яке є предметом іпотеки, а тому є підстави для вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладення арешту на нерухоме майно - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , що належить на праві власності ОСОБА_3 .. Враховуючи, що відповідачі можуть в будь який час відчужити майно знову на користь третіх осіб, що унеможливить належний та ефективний захист права позивача в судовому порядку про визнання договорів недійсними.
Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Матеріали справи свідчать про те, що між сторонами виник спір про визнати недійсним договору дарування від 03.02.2020 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений ПН ХМНО Єніною Л.В. за реєстр. №117; визнання недійсним договору дарування квартири від 28.04.2020 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений ПН ХМНО Єніною Л.В. за реєстр. №386; визнання недійсним договору іпотеки від 20.12.2023 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений ПН ХМНО Луценко В.С. за реєстр. №3099 з підстав іх фраудаторності.
Враховуючи предмет спору, а також те, що заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, - колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову шляхом заборони відчуження на 3-кімнатну квартиру, загальною площею 130,9 кв.м., житловою площею 86,8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_3 .
Такі заходи є співмірними заявленим вимогам.
Посилання апелянта на те, що вжиття заходів забезпечення позову перешкоджає власнику фактично користуватись, розпоряджатись та володіти своїм майном чим порушує його права є безпідставним, оскільки заборона відчуження майна лише унеможливить зміну власника вищевказаного майна до моменту закінчення розгляду справи, що, у свою чергу, відповідає меті забезпечення позову та не забороняє відповідачу користуватися та володіти своїм майном.
Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для частквого задоволення заяви про забезпечення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 17 червня 2025 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повний текст судового рішення виготовлено 11 листопада 2025 року.