ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 р. 	Справа № 579/816/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Перцової Т.С.,
Суддів: Макаренко Я.М. ,  Жигилія С.П. ,
          розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 20.06.2025, головуючий суддя І інстанції: Моргун О.В., м. Кролевець, повний текст складено 20.06.25  по справі № 579/816/25
за позовом                   ОСОБА_1  
до                   ІНФОРМАЦІЯ_1                          
про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ

14.04.2025 ОСОБА_1 (далі за текстом – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Кролевецького районного суду Сумської області з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі за текстом – ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач), у якому просив суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 20.12.2024 серії АП № 3457 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП та закрити провадження по справі.
В обґрунтування позову зазначив про протиправність спірної постанови від 20.12.2024 серії АП № 3457 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 17000 грн за адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі за текстом – КУпАП), як такої, що винесена за його відсутності, з порушенням установленого порядку накладення адміністративних стягнень, при неповному та необ`єктивному розгляді справи про адміністративне правопорушення та за відсутності належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт неправомірності дій позивача, що свідчить про наявність підстав для визнання такої постанови протиправною та її скасування.
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувся за його відсутності, а спірна постанова після її винесення позивачу не направлялась та ним не отримувалась, стверджував, що відповідачем було грубо порушено права позивача, передбачені статтею 268 КУпАП, у тому числі право на захист, та позбавлено ОСОБА_1 права на оскарження цієї постанови у встановлені КУпАП строки.
Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 21.04.2025 по справі № 579/816/25, зокрема, відкрито провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, та прийнято справу до свого провадження.
Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 04.06.2025 по справі № 579/816/25 залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності.
Надано позивачу строк 10 днів з дня вручення ухвали вказати інші підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду.
Роз`яснено позивачу, що в разі якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду першої інстанції, позивач подав до Кролевецького районного суду Сумської області заяву про поновлення строку оскарження рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності, в якій просив визнати причини пропуску строку оскарження постанови серії АП № 3457 від 20.12.2024 поважними та поновити такий строк.
В обґрунтування заяви зазначив, що оскаржувану постанову по справі про адміністративне правопорушення отримав лише 08.04.2025 від начальника Кролевецького ВДВС у Конотопському районі Халепи Н. О., що підтверджується відповідною відміткою на копії вказаної постанови, після чого, 14.04.2025 звернувся до суду з позовом про її оскарження.
Переконував, що не відмовлявся від отримання поштового відправлення від ІНФОРМАЦІЯ_3 та взагалі не був обізнаний про його існування, при цьому з урахуванням приписів постанови Кабінету Міністрів України «Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період» від 16.05.2024 № 560 (далі – Порядок № 560) та статті 285 КУпАП, стверджував, що повернення поштового відправлення з відміткою про відсутність адресата за вказаною адресою не може вважатись належним підтвердженням вручення постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Ухвалою Кролевецького районного суду Сумської області від 20.06.2025 по справі № 579/816/25 позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень про притягнення до адміністративної відповідальності залишено без розгляду.
Роз`яснено позивачу, що особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення підстав, з яких позов було залишено без розгляду, має право звернутися до адміністративного суду в загальному порядку.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 20.06.2025 по справі № 579/816/25 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції безпідставно не врахував обставини поважності причин пропуску строку звернення до суду, зокрема, необізнаності позивача з фактом складення відносно нього спірної постанови до моменту її отримання від органу ДВС 08.04.2025.
Наполягав, що жодної інформації про надходження поштового відправлення зі спірною постановою до поштового відділення не отримував, оскільки відповідачем не було зазначено на конверті контактний телефон ОСОБА_1 , який йому був достеменно відомий.
В іншій частині, зміст апеляційної скарги аналогічний змісту заяви про поновлення строку звернення до суду з позовом.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, відповідач просив залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 20.06.2025 по справі № 579/816/25 - без змін.
В обґрунтування відзиву зазначив, що отримавши 23.10.2024 під підпис повістку № 9504 про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 позивач був зобов`язаний з`явитися на визначену дату – 04.11.2024 з метою проходження військово-лікарської комісії та визначення призначення на особливий період, або не пізніше трьох діб від вказаних у повістці дати і часу прибуття до територіального центру комплектування та соціальної підтримки, повідомити про причини неявки шляхом безпосереднього звернення до зазначеного у повістці територіального центру комплектування та соціальної підтримки або в будь-який інший спосіб з подальшим прибуттям у строк, що не перевищує сім календарних днів. Разом з цим, ОСОБА_1 не з`явився у строк, визначений у повістці № 9504, що підтверджується відсутністю відповідного запису у Книзі прийому відвідувачів ІНФОРМАЦІЯ_3 за 04.11.2024. 
Крім того, 12.12.2024 в присутності позивача, як особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, уповноваженою особою ІНФОРМАЦІЯ_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 3457 за частиною 3 статті 210-1 КУпАП, при цьому, пояснень та зауважень під час складання протоколу позивач не мав, а отже не заперечував своєї вини, що підтверджується його особистим підписом на протоколі.
Зауважив, що у протоколі про адміністративне правопорушення № 3457 від 12.12.2024 зазначено інформацію про місце і час розгляду справи про адміністративне правопорушення та доведено її до відома ОСОБА_1 під особистий підпис, що свідчить про недостовірність доводів позивача з приводу не складення відносно нього протоколу не повідомлення його неналежним чином про дату розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Підсумовуючи викладене, стверджував, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 повно та всебічно встановлено обставини вчиненого правопорушення, вірно застосовано норми матеріального права, а тому ухвала Кролевецького районного суду Сумської області від 20.06.2025 по справі № 579/816/25 є законною та обґрунтованою.
Відповідно до частини 2 статті 312 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом  – КАС України) апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції, зазначені в пунктах 3, 6, 7, 11, 14, 26 частини першої статті 294 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження).
Згідно з частиною 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах апеляційної скарги ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 27 грудня 2024 року направлено копію постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за зареєстрованим місцем проживання АДРЕСА_1 , яку, на переконання суду першої інстанції, отримав 10 січня 2025 року (а.с. 40), що відповідає вимогам статті 285 КУпАП.
За змістом позову та додатків до нього позивач підтверджує своє зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 (а.с. 8).
На час подання заяви про поновлення пропущеного строку оскарження позивач посилався на отримання постанови АП №3457 від 20.12.2024 лише 8 квітня 2025 року, про що, як він зазначає, мається відмітка начальника Кролевецького ВДВС.
Проте, на переконання суду першої інстанції, Кролевецький ВДВС у Конотопському районі не уповноважений підміняти ІНФОРМАЦІЯ_2 та видавати і посвідчувати копії постанов у справах про адміністративні правопорушення, а дата - 8 квітня 2025 року є штучною, оскільки такі дати отримання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності щоразу будуть різними після звернення особи за отриманням відповідного документа.
Крім того, позивач підтверджує, що він обізнаний з 31 березня 2025 року про те, що відносно нього винесена постанова АП № 3457 від 20.12.2024.
Ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 4 червня 2025 року про залишення позовної заяви без руху позивач отримав 11 червня 2025 року та направив до суду заяву про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення , однак станом на 20 червня 2025 року не виконав її вимоги, а зазначені ним обставини, на думку суду першої інстанції, тотожні раніше викладеним.
Залишаючи позовну заяву без розгляду, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем поважності причин пропуску строку на звернення до суду з цим позовом, оскільки позовну заяву щодо оскарження постанови АП №3457 від 20.12.2024 може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення, тобто з 20 грудня 2024 року, а не з дня його вручення як зазначає позивач.
Оскільки відповідачем виконано покладений на нього обов`язок щодо направлення позивачу копії спірної постанови, суд першої інстанції вважав безпідставними посилання позивача на обставини її отримання лише 08.04.2025 від начальника Кролевецького ВДВС, оскільки сам факт звернення до ВДВС за отриманням постанови про притягнення до адміністративної відповідальності не свідчить про поважність пропуску строків звернення до суду з позовом, а дата - 8 квітня 2025 року є штучною, оскільки такі дати отримання постанови про притягнення до адміністративної відповідальності щоразу будуть різними після звернення особи за отриманням відповідного документа.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Частиною першою статті 5 КАС України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду за захистом, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно з частинами першою, другою статті 171 КАС України, суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи:
1) подана позовна заява особою, яка має адміністративну процесуальну дієздатність;
2) має представник належні повноваження (якщо позовну заяву подано представником);
3) відповідає позовна заява вимогам, встановленим статтями 160, 161, 172 цього Кодексу;
4) належить позовну заяву розглядати за правилами адміністративного судочинства і чи подано позовну заяву з дотриманням правил підсудності;
5) позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними);
6) немає інших підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в адміністративній справі, встановлених цим Кодексом.
Суддя відкриває провадження в адміністративній справі на підставі позовної заяви, якщо відсутні підстави для залишення позовної заяви без руху, її повернення чи відмови у відкритті провадження у справі.
За визначенням, наведеним у частині 6 статті 161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
На виконання частини 1 статті 169 КАС України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених статтями160,161 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня подання позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 123 КАС України у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
На виконання положень частин 1 та 2 статті 122 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Для вирішення питання про правильність застосування судом першої інстанції строку звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів особи необхідно з`ясувати, яким саме рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені права цієї особи, коли розпочався перебіг цього строку.
Так, предметом спору до даній справі є постанова начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 серії АП № 3457 від 20 грудня 2024 року у справі про адміністративне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 210-1 КУпАП України, якою на позивача накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу сумою 17000 грн.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності визначені статтею 286 КАС України.
Частиною другою статті 286 КАС України передбачено, що позовну заяву щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності може бути подано протягом десяти днів з дня ухвалення відповідного рішення (постанови), а щодо рішень (постанов) у справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксовані в автоматичному режимі, - протягом десяти днів з дня вручення такого рішення (постанови).
Отже, чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. При цьому перебіг такого строку починається з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа Стаббігс на інші проти Великобританії, справа Девеер проти Бельгії).
У пункті 45 рішення Європейського суду з прав людини "Перез де Рада Каванілес проти Іспанії" від 28.10.1998, зазначено про те, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання; правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності; зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані.
У справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд послався на прецедентне право щодо дотримання вимог стосовно допустимості застосування процесуального закону, як важливого аспекту права на справедливий судовий розгляд. Роль позовної давності має велике значення під час інтерпретації преамбули конвенції, відповідна частини якої проголошує верховенство закону, що є обов`язком для країн, які підписали Конвенцію. Дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.
Колегія суддів наголошує, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників публічно-правових відносин у випадку, якщо вони стали спірними. У випадку пропуску строку звернення до суду, підставами для визнання поважними причин такого пропуску є лише наявність обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Водночас норми КАС України не містять вичерпного переліку підстав, що вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного строку звернення до суду. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи.
Для поновлення строку звернення суд має встановити наявність об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом, у зв`язку з чим позивач має довести суду їхню наявність та непереборність з доданням відповідних доказів, оскільки в іншому випадку нівелюється значення чіткого окреслення законодавчо закріплених процесуальних строків, а також принцип res judicata.
Причини пропуску строку звернення до адміністративного суду можуть бути визнані судом поважними лише якщо відповідні обставини виникли об`єктивно, незалежно від волі особи, безпосередньо унеможливлюють або ускладнюють можливість подання позову у визначений законом строк, виникли протягом строку, який пропущено та підтверджується належними і допустимими доказами.
Інститут строків у адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах та стимулює суд і учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Питання ж поважності причин пропуску строку звернення до суду є оціночним та залежить від доказів, якими підтверджуються обставини та підстави такого пропуску.
Оцінюючи поважність підстав несвоєчасного звернення до суду, слід виходити з того, що причина пропуску строку є поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина (або кілька обставин), яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом або судом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.
Законодавче обмеження строку оскарження судового рішення, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах.
Відповідно до частини другої статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а статтею 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі Перетяка та Шереметьєв проти України від 21 грудня 2010 року, заява № 45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22 - 23 рішення у справі Мельник проти України від 28 березня 2006 року, заява № 23436/03).
За загальним правилом перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Поняття "особа повинна" слід тлумачити як неможливість незнання, припущення про високу вірогідність дізнатися, а не обов`язок особи дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа повинна була дізнатися про порушення своїх прав, якщо особа знала про обставини прийняття рішення чи вчинення дій, і не було перешкод для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені.
Так, стаття 210-1 КУпАП встановлює відповідальність за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію.
Частиною 1 статті 210-1 КУпАП визначено, що порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію - тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до частини 3 статті 210-1 КУпАП, вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період - тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Приписами статті 285 КУпАП, яка регулює оголошення постанови по справі про адміністративне правопорушення і вручення її копії передбачено, що постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання.
Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
“Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення”, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 01.01.2024 № 3 (далі - Інструкція № 3) визначено процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 10 Інструкції № 3 особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про дату, місце і час розгляду справи не пізніше ніж за три доби до дня розгляду справи.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, повідомляється про місце і час розгляду справи при підписанні протоколу (у разі його складення) або окремим повідомленням про розгляд справи (додаток 8), яке вручається особі особисто під підпис або надсилається (в тому числі централізовано) засобами поштового зв`язку рекомендованим поштовим відправленням з описом вкладення та повідомленням про вручення на адресу місця проживання (перебування), зазначену особою під час уточнення облікових (персональних) даних, або на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання.
Відповідно до пункту 14 Інструкції № 3, постанова відповідно до статті 285 КУпАП оголошується негайно після закінчення розгляду адміністративної справи.
Копія постанови протягом трьох днів вручається або надсилається особі, щодо якої цю постанову винесено. Копія постанови вручається особі, притягнутій до адміністративної відповідальності, особисто під підпис. У постанові зазначається дата її вручення і ставиться підпис правопорушника. У разі якщо копія постанови надсилається поштою, про це робиться відповідна відмітка у справі, до якої долучається повідомлення про вручення поштового відправлення.
Аналіз викладених норм дає підстави для висновку, що у разі коли постанова по справі про адміністративне правопорушення прийнята за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та у разі її невручення правопорушнику під розписку, така постанова має бути направлена особі поштою з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.
Наявним в матеріалах справи протоколом № 3457 про адміністративне правопорушення від 12.12.2024 (а. с. 35-36) підтверджено, що позивача особисто повідомлено про вчинення ним правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 210-1 КУпАП та про те, що розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться о 10:00 год 20.12.2024 в приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 (розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , кабінет № 3).
До протоколу додано копію паспорта та повістку.
Доведення вказаної інформації до ОСОБА_1 підтверджується його особистим підписом у відповідній графі протоколу (а.с. 36) та ним не заперечується.
Як вбачається зі змісту наявної в матеріалах справи копії постанови, ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення, який відбувся о 10:00 год 20.12.2024, не прибув, про причини неприбуття не повідомив, у зв`язку з чим постанова серії АП № 3457 від 20.12.2024 винесена за його відсутності, що підтверджується відсутністю підпису ОСОБА_1 у відповідній графі постанови та не заперечується учасниками справи.
У зв`язку з неявкою 20.12.2024 належним чином повідомленого ОСОБА_1 на розгляд справи про адміністративне правопорушення, на виконання вимог пункту 14 Інструкції № 3 та статті 285 КУпАП, ІНФОРМАЦІЯ_2 20.12.2024 було направлено позивачу копію спірної постанови засобами поштового зв`язку рекомендованим листом № 4161500069676 за зареєстрованою за позивачем адресою: АДРЕСА_1 ,  яке повернулося відправнику у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою, що підтверджується наявною у матеріалах справи довідкою про причини повернення поштового відправлення (а.с. 40).
Отже, позивач не отримав спірної постанови, направленої засобами поштового зв`язку за зареєстрованим за ним місцем проживання. При цьому жодних поважних причин, що завадили йому прибути на розгляд справи або отримати поштову кореспонденцію, він не вказав.
Доводи позивача про те, що він своєчасно, належним чином (через вручення повістки), не був повідомлений про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_3 20.12.2024, що призвело до безпідставного розгляду справи про адміністративне правопорушення без його участі, спростовуються змістом протоколу № 3457 від 12.12.2024 про адміністративне правопорушення, яким підтверджено вручення повістки ОСОБА_1 під його підпис.
При цьому, слід зазначити, що жодних пояснень та застережень щодо змісту протоколу, позивачем не зазначалось, про що свідчить відсутність записів у відповідній графі протоколу.
Колегія суддів зауважує, що ані приписами статті 285 КУпАП, ані приписами Інструкції № 3 не передбачено, яка подія є належним підтвердженням оповіщення особи про надсилання їй рекомендованої поштової кореспонденції, зокрема, постанов у справах про адміністративні правопорушення, передбачені статтею 210-1 КУпАП, не вручених адресату з незалежних від відправника причин.
А відтак, на переконання колегії суддів, при встановленні такої події слід керуватися Правилами надання послуг поштового зв`язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі – Правила), а також приписами пункту 41 Порядку № 560.
Згідно з пунктами 81, 82 Правил рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначками “Судова повістка”, “Повістка ТЦК”), повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі в об`єкті поштового зв`язку вручаються адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.
У разі відсутності адресата (одержувача) або повнолітніх членів його сім`ї про надходження поштового відправлення, поштового переказу адресат (одержувач) інформується у спосіб, визначений оператором поштового зв`язку.
Рекомендовані листи з позначкою “Судова повістка”, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу), а в разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з адресатом (одержувачем). У разі відсутності адресата (одержувача), будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою “Судова повістка”.
Рекомендовані листи з позначкою “Повістка ТЦК” під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою “Повістка ТЦК”.
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого (реєстрованого) листа з позначкою “Судова повістка”, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку “адресат відсутній за зазначеною адресою”, яка засвідчується підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до суду.
Якщо протягом трьох робочих днів після інформування відділенням поштового зв`язку адресат (одержувач) не з`явився для одержання рекомендованого листа з позначкою “Повістка ТЦК”, працівник об`єкта поштового зв`язку робить позначку “адресат відсутній за зазначеною адресою”, яка засвідчується його підписом з проставленням відбитка поштового пристрою, порядок використання якого встановлюється призначеним оператором поштового зв`язку, і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає такий лист до відправника.
Таким чином, у разі відсутності адресата або повнолітніх членів його сім`ї і неможливістю вручити їм поштове відправлення протягом встановленого строку зберігання, воно повертається з відміткою - "адресат відсутній за зазначеною адресою".
Відповідно до підпункту пункту 41 Порядку № 560 належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ є, у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
У контексті наведеного колегія суддів зазначає, що у спірних правовідносинах необхідно застосувати положення пункту 41 Порядку № 560, яка визначає порядок вручення судових повісток, в системному зв`язку зі статтею 285 КУпАП, яка регулює порядок оголошення постанови по справі про адміністративне правопорушення і вручення її копії.
З наявної в матеріалах справи копії конверту, яким позивачу направлялась спірна постанова, вбачається, що конверт містить позначку «повістка», а відмітка про повернення поштового відправлення «адресат відсутній» проставлена поштовим відділенням 10.01.2025, що з огляду на вищенаведені приписи Порядку № 560 слід вважати датою вручення постанови  серії АП № 3457 ОСОБА_1 . 
Отже, з 10.01.2025 розпочався перебіг процесуального строку на звернення до суду з цим позовом, який відповідно сплинув 20.01.2025.
Разом з цим, позивач з адміністративним позовом, що розглядається звернувся до суду 14.04.2025, що підтверджується відповідним штампом вхідної кореспонденції на першому аркуші позовної заяви (а.с. 1), тобто з порушенням 10 денного строку звернення до суду з цим позовом.
Водночас, як стверджує позивач, копія оскаржуваної постанови отримана ним лише 08.04.2025 від начальника Кролевецького ВДВС, що підтверджується відповідною відміткою на її копії, долученій до позовної заяви (а.с. 12).
Разом з цим, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що позивачу недостатньо лише послатись на необізнаність про порушення його прав, свобод та інтересів; при зверненні до суду він повинен довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого права й саме із цієї причини не звернувся за його захистом до суду протягом десяти днів від дати порушення його прав, свобод чи інтересів чи в інший визначений законом строк звернення до суду. В той же час, триваюча пасивна поведінка такої особи не свідчить про дотримання строку звернення до суду з урахуванням наявної у неї можливості знати про стан своїх прав, свобод та інтересів.
Відповідно до правової позиції Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (пункт 1 статті 32 зазначеної Конвенції) позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22.10.1996 за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі “Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства”, пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі “ВАТ “Нафтова компанія “Юкос” проти Росії”).
Поняття “повинен був дізнатися” необхідно розуміти як неможливість незнання, високу вірогідність, можливість дізнатися про порушення своїх прав. Зокрема, особа має можливість дізнатися про порушення своїх прав, якщо їй відомо про обставини прийняття рішення чи вчинення дій і у неї відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені (постанова Верховного Суду від 21.02.2020 № 340/1019/19).
Окремо слід зазначити, що позивач, зазначаючи у позовній заяві ту саму зареєстровану адресу проживання: АДРЕСА_1 та не повідомляючи про її зміну, так само не отримує переважну частину поштової кореспонденції як суду першої інстанції, так і суду апеляційної інстанції, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими конвертами, які повернулися до судів з відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
На переконання колегії суддів, у позивача були відсутні перешкоди для того, щоб дізнатися про те, яке рішення прийняте або які дії вчинені відповідачем за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення, який відбувся 20.12.2024, однак, упродовж більше ніж чотирьох місяців з моменту винесення відповідачем спірної постанови, позивач жодним чином не проявив зацікавленість дізнатися про рішення, яке прийнято суб`єктом владних повноважень, за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно нього. При цьому, жодних поважних об`єктивно непереборних обставин, що перешкоджали вчасному зверненню з адміністративним позовом або обґрунтувань такої пасивної поведінки позивач не наводить. 
Лише після відкриття відносно нього виконавчого провадження, що безумовно обмежило певні права позивача, ОСОБА_1 почав вчиняти активні дії з метою отримання інформації про рішення, на підставі якого його було притягнуто до адміністративної відповідальності, незважаючи на те, що з 20.12.2024 мав реальну, об`єктивну можливість дізнатися про результати розгляду справи про адміністративне правопорушення або отримати копію постанови, надісланої йому за місцем його реєстрації.
Суд апеляційної інстанції вважає, що наведені позивачем обставини щодо причин пропуску строку звернення до суду не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне подання позовної заяви, та не містять жодного елемента поважності причин не звернення до суду раніше ніж 14.04.2025, а тому колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для поновлення строку на звернення до суду з позовом про оскарження постанови начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 від 20.12.2024 серії АП № 3457 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною 3 статті 210-1 КУпАП.
Статтею 44 КАС України передбачено обов`язок осіб, які беруть участь у справі (учасників справи), добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема, щодо дотримання процесуальних строків.
Таким чином, особа, яка має намір подати позов, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту позовної заяви, у тому числі процесуальних строків її подачі.
Разом з цим, наведені позивачем обставини, якими обґрунтовано поважність причин пропуску строку звернення до суду, не пов`язані з об`єктивними перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне подання позовної заяви, а тому колегія суддів дійшла висновку про неповажність наведених позивачем причин та відсутності підстав для поновлення строку на звернення до суду.
За вищенаведених обставин, оскільки ОСОБА_1 пропущено десятиденний строк звернення до суду з вищевказаними позовними вимогами, не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку звернення до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_3 про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування до позовної заяви положень частини 3 статті 123 КАС України та відповідно повернення такої позовної заяви.
Відповідно до статті 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши доводи, викладені скаржником в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає обставин, які б давали підстави ставити під сумнів правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ч. 4 ст. 229, ч. 4 ст. 241, ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 320, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Кролевецького районного суду Сумської області від 20.06.2025 по справі № 579/816/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		Т.С. Перцова 	
Судді	   	Я.М. Макаренко    С.П. Жигилій