УХВАЛА
09 вересня 2025 року 
м. Київ
справа № 759/7575/24
провадження № 61-11184ск25
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Сердюка В. В.,
вирішуючи питання про самовідвід судді Верховного Суду Сердюка Валентина Васильовича у справі за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Державного підприємства «Автобаза Верховного Суду України» про стягнення належних при звільненні сум, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гончар Людмила Вікторівна, на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року,
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Верховного Суду України, Державного підприємства «Автобаза Верховного Суду України» 
(далі - ДП «Автобаза Верховного Суду України»), в якому просив:
- стягнути з Верховного Суду України на його користь заборгованість із виплати належних при звільненні сум у розмірі 1 744 327,02 грн;
- визнати незаконним та скасувати наказ Голови комісії з припинення Верховного Суду України Романківа І. П. від 09 лютого 2024 року № 42-к «Про звільнення ОСОБА_1 »;
- визнати незаконним та скасувати наказ Голови ліквідаційної комісії 
ДП «Автобаза Верховного Суду України» Кондратенка В. М. від 12 лютого 
2024 року № 2 «Про звільнення з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства»;
- зобов`язати Голову ліквідаційної комісії ДП «Автобаза Верховного Суду України» Кондратенка В. М. внести до трудової книжки НОМЕР_1 запис про звільнення ОСОБА_1 з роботи із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38, частини першої 
статті 39 КЗпП України на підставі наказу від 29 грудня 2023 року № 174-К та видати вказану трудову книжку.
Святошинський районний суд міста Києва рішенням від 04 вересня 2024 року позов ОСОБА_2 задовольнив.
Стягнув з Верховного Суду України на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати належних при звільненні сум у розмірі 1 744 327,02 грн.
Визнав незаконним та скасував наказ Голови комісії з припинення (ліквідаційної комісії) Верховного Суду України Романківа І. П. від 09 лютого 2024 року № 43-к (42/0/3-24) «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Визнав незаконним та скасував наказ Голови ліквідаційної комісії 
ДП «Автобаза Верховного Суду України» Кондратенка В. М. від 12 лютого 
2024 року № 2 «Про звільнення з роботи у зв`язку з ліквідацією підприємства».
Зобов`язав Голову ліквідаційної комісії ДП «Автобаза Верховного Суду України» Кондратенка В. М. внести до трудової книжки НОМЕР_1 запис 
про звільнення ОСОБА_1 з роботи із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38, частини першої 
статті 39 КЗпП України на підставі наказу від 29 грудня 2023 року № 174-К.
Зобов`язав Голову ліквідаційної комісії ДП «Автобаза Верховного Суду України» Кондратенка В. М. видати ОСОБА_1 трудову книжку НОМЕР_1 
із внесеним до неї записом про звільнення ОСОБА_1 з роботи із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38, 
частини першої статті 39 КЗпП України на підставі наказу від 29 грудня 
2023 року № 174-К.
Стягнув з Верховного Суду України на користь ОСОБА_1 витрати 
на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Стягнув з ДП «Автобаза Верховного Суду України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн.
Святошинський районний суд міста Києва додатковим рішенням від 10 вересня 2024 року стягнув з Верховного Суду України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 750,00 грн.
Стягнув з ДП «Автобаза Верховного Суду України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 750,00 грн.
Не погодившись з рішенням Святошинського районного суду міста Києва 
від 04 вересня 2024 року та додатковим рішенням цього ж суду від 10 вересня 2024 року, Верховний Суд України оскаржив їх в апеляційному порядку.
Київський апеляційний суд постановою від 28 липня 2025 року апеляційну скаргу Верховного Суду України задовольнив частково.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 04 вересня 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнив частково.
Змінив підставу звільнення ОСОБА_1 з пункту 1 частини першої 
статті 40 КЗпП України «ліквідація підприємства» на «розірвання контракту за власним бажанням працівника», що відповідає вимогам частини першої 
статті 38, частини першої статті 39 КЗпП України.
Зобов`язав Голову комісії з припинення Верховного Суду України 
Романківа І. П. внести до трудової книжки НОМЕР_1 запис про звільнення ОСОБА_1 з роботи із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38, частини першої статті 39 КЗпП України на підставі наказу від 09 лютого 2024 року № 42-к.
Зобов`язав Голову комісії з припинення Верховного Суду України 
Романківа І. П. видати ОСОБА_1 трудову книжку НОМЕР_1 зі внесеним до неї записом про звільнення ОСОБА_1 з роботи із займаної посади за власним бажанням відповідно до частини першої статті 38, частини першої статті 39 КЗпП України на підставі наказу від 09 лютого 2024 року 
№ 42-к.
Стягнув з Верховного Суду України на користь ОСОБА_1 витрати 
на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Стягнув з ДП «Автобаза Верховного Суду України» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
Додаткове рішення Святошинського районного суду міста Києва від 10 вересня 2024 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким заяву 
ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення залишив без розгляду.
28 серпня 2025 року до Верховного Суду засобами поштового зв`язку надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатка Гончар Л. В., на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями 
від 29 серпня 2025 року справу призначено судді-доповідачеві Фаловській І. М. Судді, які входять до складу колегії: Карпенко С. О., Сердюк В. В.
Разом з тим, суддя Сердюк В. В. на підставі пункту 5 частини першої 
статті 36 ЦПК України заявив про самовідвід від участі у справі № 759/7575/24 (провадження № 61-11184ск25).
Підставою для самовідводу є те, що суддя Верховного Суду Сердюк В. В., який є членом колегії, до 17 травня 2019 року виконував функції як Голова ліквідаційної комісії Верховного Суду України, що підтверджується даними з Єдиного державного реєстру юридичних осіб.
07 травня 2019 року Сердюка В. В. призначено на посаду судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду та 20 травня 2019 року зараховано до штату Верховного Суду.
З метою виключення будь-якого законного сумніву у заявника щодо справедливого розгляду справи незалежним та безстороннім судом, заявлений суддею Верховного Суду Сердюком В. В. самовідвід підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом.
У прецедентні практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказано, що об`єктивно безстороннім є судовий орган, діяльність якого відповідає таким критеріям: забезпечується не лише здійснення правосуддя, а й зовнішній вияв того, що відбувається; суддею створено достатні гарантії для усунення об`єктивно виправданих підстав (і навіть потенційної можливості) побоюватися, що він, незалежно від особистої поведінки, не є безстороннім.
ЄСПЛ зазначив, що найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості. Наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції визначається за допомогою суб`єктивного критерію, тобто оцінювання особистого переконання конкретного судді у конкретній справі, а також за допомогою об`єктивного критерію, тобто з`ясування того, чи надав цей суддя достатні гарантії для виключення 
будь-якого законного сумніву з цього приводу (справа Гаусшильдта, 
№ 11/1987/134/188).
Відповідно до третього показника «Чесність та непідкупність» Бангалорських принципів поведінки суддів від 19 травня 2006 року чесність та непідкупність є необхідними умовами для належного виконання суддею своїх обов`язків. Суддя демонструє поведінку, бездоганну навіть з точки зору стороннього спостерігача (пункт 3.1.); спосіб дій та поведінка судді мають підтримувати впевненість суспільства в чесності та непідкупності судових органів. Недостатньо просто чинити правосуддя, потрібно робити це відкрито для суспільства (пункт 3.2.).
Метою самовідводу є виключення найменшої підозри у зацікавленості судді 
в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.
Щодо оцінки наявності підстав для самовідводу за суб`єктивним критерієм, 
то відсутні підстави стверджувати, що суддя Верховного Суду Сердюк В. В. виявляє особисту упередженість. Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.
Підстави для відводу (самовідводу) судді визначені у статтях 36, 
37 ЦПК України.
Згідно з пунктами 3-5 частини першої статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.
У частині першій статті 39 ЦПК України передбачено, що з підстав, зазначених у статтях 36, 37 і 38 цього Кодексу, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач зобов`язані заявити самовідвід.
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження 
у справі.
Ураховуючи викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення самовідводу, заявленого суддею Верховного Суду Сердюком В. В.
Керуючись статтями 33, 36, 37, 40, 260 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Задовольнити заявлений суддею Верховного Суду Сердюком Валентином Васильовичем самовідвід у справі № 759/7575/24 за позовом ОСОБА_1 до Верховного Суду України, Державного підприємства «Автобаза Верховного Суду України» про стягнення належних при звільненні сум, визнання незаконними та скасування наказів про звільнення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гончар Людмила Вікторівна, на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року (касаційне провадження № 61-11184ск25).
Відвести суддю Верховного Суду Сердюка Валентина Васильовича від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гончар Людмила Вікторівна, на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року у справі № 759/7575/24.
Матеріали касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Гончар Людмила Вікторівна, на постанову Київського апеляційного суду від 28 липня 2025 року у справі № 759/7575/24 передати для проведення повторного автоматизованого розподілу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:	І. М. Фаловська С. О. Карпенко В. В. Сердюк