КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД

Справа № 759/745/25                                                                              Головуючий у суді І інстанції Дячук С.І.
Провадження № 33/824/1794/2025                                                     Головуючий у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
08 вересня 2025 року Київський апеляційний суд у складі судді Голуб С.А., за участю представника  ОСОБА_1  – адвоката Шпирука Володимира Георгійовича, розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали справи про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на постанову Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року у справі про притягнення до адміністративної відповідальності:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянки України, не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
 
ВСТАНОВИВ:
 
09 січня 2025 року до Святошинського районного суду м. Києва надійшла справа про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка містила в собі два протоколи про адміністративні правопорушення, які були складені органами Національної поліції щодо двох учасників однієї дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЄПР1 № 198373 від 17 грудня 2024 року, ОСОБА_2 17 грудня 2024 року близько 07 год. 50 хв., керуючи автомобілем «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_1 в м. Київ, вул. Велика Окружна, 5, в порушення вимог п. 10.3 Правил дорожнього руху (далі – ПДР) під час перестроювання не надала перевагу в русі автомобілю «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 (водій – ОСОБА_1 ), який рухався в попутному напрямку по тій самій смузі руху, на яку вона мала намір перестроїтись, та здійснила з ним зіткнення, в результаті чого вказані автомобілі були пошкоджені.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЄПР1 № 198394 від 17 грудня 2024 року, ОСОБА_1 17 грудня 2024 року, близько 07 год. 50 хв., керуючи автомобілем «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 в м. Київ, вул. Велика Окружна, 5, в порушення вимог п. 10.3 ПДР під час перестроювання не надала перевагу в русі автомобілю «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_1 (водій - ОСОБА_2 ), який рухався в попутному напрямку по тій самій смузі руху, на яку вона мала намір перестроїтись, та здійснила з ним зіткнення, в результаті чого вказані автомобілі були пошкоджені.
Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 17 лютого 2025 року, з урахуванням постанови Святошинського районного суду м. Києва від 28 квітня 2025 року про виправлення описки, провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП закрито на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Цією ж постановою ОСОБА_2 визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, за якою накладено на неї стягнення у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 850,00 грн, а також стягнуто судовий збір в розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму, тобто в сумі 605,60 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, 24 лютого 2025 року ОСОБА_2 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову суду першої інстанції від 17 лютого 2025 року, провадження відносно неї за ст. 124 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП та визнати ОСОБА_1 винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди яка мала місце 17 грудня 2024 року і притягнути її до відповідальності за ст. 124 КУпАП.
На обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що висновки суду першої інстанції є суперечливими та не узгоджуються із матеріалами справи.
Так, суд першої інстанції безпідставно зазначив, що він взяв за основу показання водія ОСОБА_1 відповідно до яких її автомобіль «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 після перестроювання, рухався вже в межах смуги руху, на яку вона перестроїлася в попутному напрямку.
Разом з тим, ОСОБА_1 в своїх поясненнях на місці події 17 грудня 2024 року вказувала іншу інформацію щодо свого руху. Так, нею в поясненнях було зазначено, що «їхала в напрямку руху, далі включивши правий покажчик повороту, переконавшись у відсутності перешкод, почала здійснювати маневр з лівої полоси праворуч, майже завершивши маневр, (мій автомобіль знаходився в правій полосі, але, не посередині полоси). Раптово з права виїхав автомобіль «HYUNDAI», не надавши їй перевагу в русі».
Отже пояснення ОСОБА_1 надані в судовому засіданні суперечать її ж поясненням наданим безпосередньо на місці дорожньо-транспортної пригоди. Проте суд не вказав чому він надав перевагу поясненням ОСОБА_1 наданими нею в судовому засіданні.
Наголошує на тому, що із пояснень водіїв як ОСОБА_2 , так і ОСОБА_1 , слідує, що обидва водії рухались в одному напрямку у різних смугах руху і одночасно здійснювали перестроювання в другу смугу руху.
За правилами п. 10.3. ПДР України, за одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
Оскільки автомобіль під керуванням ОСОБА_2 рухався з правого боку від автомобіля Осовецької- ОСОБА_3 , то саме остання мала надати перевагу у русі автомобілю «HYUNDAI» під керуванням ОСОБА_2 .
Наведене, свідчить про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що порушення водієм ОСОБА_2 вимог п. 10.3 ПДР України перебували у причинному зв`язку із наслідками у виді зіткнення транспортних засобів та наступному їх пошкодженні.
Окрім цього, як вбачається із локалізації механічних пошкоджень транспортних засобів, які зафіксовані у схемі місця ДТП та на долучених фотознімках, автомобіль «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 отримав пошкодження переднього бампера з права, а автомобіль HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 отримав пошкодження лівої частини автомобіля.
Таким чином, вважає, що суд першої інстанції безпідставно визнав водія автомобіля «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 , Осовецьку- ОСОБА_3 не винуватою і закрив провадження за ст. 124 КУпАП відносно неї за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення передчасно без з`ясування всіх обставин справи.
Крім того вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про безпідставність та надуманість клопотання щодо призначення по справі експертизи.
Враховуючи те, що транспортні засоби при зіткненні отримали механічні пошкодження, жоден із водіїв не визнавав свою вину у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, момент дорожньо-транспортної пригоди не був зафіксований за допомогою технічних засобів в тому числі і відеокамер на даній ділянці дороги, це само по собі вказує на необхідність призначення експертизи з метою повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної справи. Саме з цією метою представником в першому судовому засіданні 27 січня 2025 року було подано клопотання про призначення відповідної експертизи, яке судом першої інстанції не було вирішено в цьому ж судовому засіданні, а було вирішено в судовому засіданні лише 17 лютого 2025 року, тобто одночасно із винесенням постанови. Крім того, вважає, шо суд зберігаючи безсторонність та об`єктивність, мав би призначити експертизу, оскільки його висновки про винуватість одного; водія і невинуватість іншого водія лише на підставі пояснень водіїв та схеми ДТП без наявності висновку експерта є сумнівними та не об`єктивними.
В судове засідання суду апеляційної інстанції ОСОБА_2 та її захисник – адвокат Мельник А.І. не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки до суду не повідомили, тому на підставі ч. 6 ст. 294 КУпАП апеляційний суд визнав, що їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
В судовому засіданні 08 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 – адвокат Шпирук В.Г. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Відповідно до ст. 7 КУпАП передбачає, що ніхто не може бути підданий заходу впливу у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. При цьому, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законів.
Згідно зі ст. 245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
За змістом ч. 1 ст. 9 КУпАП невід`ємною ознакою складу адміністративного правопорушення є вина особи у його вчиненні, яку зумовлює, зокрема наявність реальної можливості не вчинити дії або відвернути наслідки, які складають об`єктивну сторону правопорушення.
За змістом ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Посадовою особою, що складає протокол, ставиться у вину особі вчинення таких конкретних протиправних діянь, що містять в собі ознаки того чи іншого адміністративного правопорушення, що відображається у протоколі. Суддя ж, розглянувши справу повинен переконатись у наявності чи відсутності підстав для притягнення особи до адміністративної відповідальності за конкретні дії.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Статтею 124 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за порушення ПДР, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
Як вбачається із матеріалів справи, дорожньо-транспортна пригода сталась за участі автомобіля «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 та автомобіля «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 .
На обох водіїв були складені протоколи про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП і у вину обом водіям було поставлене порушення п.10.3 ПДР України.
Відповідно до п. 10.3 ПДР у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобам, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися.
За одночасного перестроювання транспортних засобів, що рухаються в одному напрямку, водій, який знаходиться ліворуч, повинен дати дорогу транспортному засобу, що знаходиться праворуч.
Наведена норма, яка регулює порядок перестроювання транспортних засобів, складається із двох абзаців, які регулюють дії водіїв при перестроюванні в різних обставинах.
Перший абзац п. 10.3 ПДР встановлює порядок перестроювання на іншу смугу руху, по якій рухається в попутному напрямку інший автомобіль, а саме зобов`язує водія надати дорогу тому автомобілю який вже рухається по тій смузі руху, на яку він перестроюється. При цьому не має значення в ліву чи в праву смугу руху перестроюється автомобіль за цих обставин.
Другий абзац визначає порядок перестроювання у випадку одночасного перестроювання двох автомобілів на одну смугу руху, тобто фактично на середню смугу руху між тими смугами, по яких рухаються автомобілі. І застосування цього абзацу передбачається у випадку, коли середня смуга є вільною від автомобілів, які рухаються по ній, проте два автомобіля із різних смуг руху починають перестроюватись на цю смугу із лівої та правої смуги. В цьому випадку норма передбачає пріоритет автомобіля, який перестроюється з правої смуги.
В даній справі на обох водіїв - учасників ДТП працівниками Національної поліції України були складені протоколи про адміністративне правопорушення за порушення п. 10.3 ПДР, при цьому формулювання цього порушення є однаковим, а саме за першим абзацом цього пункту: під час перестроювання не надала перевагу в русі автомобілю, який рухався в попутному напрямку по тій самій смузі руху, на яку вона мала намір перестроїтись, та здійснила з ним зіткнення, в результаті чого вказані автомобілі були пошкоджені.
Тобто кожен учасник однієї ДТП, на думку поліцейських, перестроювались на смугу руху, по якій рухався інший учасник, що є взаємовиключним, оскільки застосування абзацу першого п. 10.3 ПДР може бути лише щодо одного учасника ДТП.
Суд першої інстанції встановив, що в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, яке їй ставилось в вину працівниками поліції, оскільки автомобіль «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 після перестроювання вже рухався в третій смузі, а тому ОСОБА_2 при перестроювання в цю смугу руху зобов`язана була надати йому дорогу.
ОСОБА_2 визнана судом винуватою в тому, що при перестроюванні вліво не надала дорогу автомобілю «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 , який рухався по цій смузі руху, на яку ОСОБА_2 намагалась перестроїтись.
Проте з такими висновками суду першої інстанції не можна погодитись з таких підстав.
Вирішуючи питання наявності в діях ОСОБА_1 та ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, слід враховувати, що диспозиція цієї статті сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу цього правопорушення, потрібно проаналізувати ПДР, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особами, які керувала автомобілями у момент ДТП. 
Об`єктивна сторона даного складу правопорушення включає такі обов`язкові елементи: діяння (дія або бездіяльність); обстановку; наслідки (пошкодження т/з, вантажу, автомобільних доріг тощо); причинний зв`язок між суспільно небезпечним діянням та передбаченими законом наслідками.
Діяння полягає в порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту. Воно може вчинятися шляхом дії або бездіяльності й полягати у: 1) вчиненні дій, заборонених правилами; 2) невиконанні дій, які особа може і зобов`язана вчинити відповідно до вимог правил безпеки руху й експлуатації транспорту. 
Обстановка вчинення правопорушення характеризується тим, що діяння вчиняється та наслідки настають в обстановці дорожнього руху. Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 124 КУпАП.
Під час розгляду справи суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині рішення порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП і були причиною настання наслідків, передбачених ст. 124 КУпАП, тобто перебували у причинному зв`язку з ними.
Оскільки у цій справі, за версією уповноваженої особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення обидва водії - учасники ДТП порушили п. 10.3 ПДР відповідно до якого у разі перестроювання водій повинен дати дорогу транспортним засобами, що рухаються в попутному напрямку по тій смузі, на яку він має намір перестроїтися, для встановлення винуватості однієї із учасників у дорожньо-транспортній пригоді, суд має встановити чий автомобіль рухався по третій смузі руху.
Як встановлено судом першої інстанції у своєму рішенні та підтверджується матеріалами справи, обидва водія ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перестроювались з другої та четвертої відповідно смугу руху у третю. Суд зазначив, що автомобіль Осовецької- ОСОБА_3 зміщувався вправо, а автомобіль ОСОБА_2 зміщувався вліво. Про перестроювання у третю смугу руху учасники ДТП зазначали також працівникам поліції на місці ДТП, що вбачається із відеозапису із нагрудних камер поліцейських. Тобто існувало одночасне перестроювання двох автомобілів на одну смугу руху. 
Разом із тим, суд першої інстанції оцінивши схему ДТП, на якій обидва автомобілі розташовані після зіткнення у третій смузі руху, пошкодження обох автомобілів, дійшов висновку, що характер пошкоджень лівої частини автомобіля під керуванням водія ОСОБА_2 , (вигін ребра задніх лівих дверцят авто спереду назад та інші траси у цьому ж напрямку) прямо вказує на те, що її автомобіль, перестроюючись вліво, рухався на випередження автомобіля під керуванням іншого водія, тобто з більшою швидкістю, ігноруючи при цьому, як вже встановлено, рух автомобіля під керуванням  ОСОБА_1 в межах третьої смуги руху.
Такі висновки суду є суперечливими, оскільки в разі одночасного перестроювання транспортних засобів, що судом було констатовано, діє норма абзацу другого п.10.3 ПДР і виключається застосування абзацу першого п.10.3 ПДР. У разі ж встановлення, що один із автомобілів вже рухався по полосі, на яку перестроювався інший учасник ДТП, недоцільно зазначати про одночасне перестроювання транспортних засобів в одну смугу руху.
Із схеми ДТП на якій зафіксовані кінцеве розташування транспортних засобів, вбачається, що зіткнення відбулось у третій смузі руху. Місце удару зазначено ближче до правого краю смуги, проте відстань від місця удару до межі смугу руху в схемі ДТП не зазначено. Автомобіль «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_1 , розташований не вздовж смуги руху, що могло би свідчити про її прямолінійний рух по цій смузі, а навскіс. Тобто передня частина автомобіля зміщена в бік другої смуги руху, а задня частина автомобіля розташована ближче до розділової смуги між третьою та четвертою смугами руху.
Автомобіль «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 розташований в третій смузі руху попереду автомобіля «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 . Передня його частина зміщена вліво ближче до розділової смуги між третьої та четвертою смугами руху.
Як вбачається із пояснень учасників ДТП, водій автомобіля «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 ОСОБА_4 - ОСОБА_3 відчувши удар відразу зупинилась. Отже її автомобіль залишився в тому ж положенні, в якому він був під час ДТП, тобто направлений в бік другої смуги руху. Водій автомобіля «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_2 після зіткнення продовжила рух в тому ж напрямку, який вона обрала при перестроюванні і зупинилась за декілька метрів попереду автомобіля «TOYOTA».
Отже із пояснень водіїв і схеми ДТП вбачається, що вони здійснювали одночасне перестроювання в одну смугу руху в попутному напрямку, а тому при перестроюванні мали бути дотримані вимоги абзацу другого п.10.3 ПДР, а саме водій автомобіля, який зміщувався вправо, мав надати дорогу автомобілю, який зміщувався вліво.
При вирішення питання про винуватість учасників ДТП суд апеляційної інстанції звертає увагу, що розгляд справи відбувається в межах протоколу про адміністративне правопорушення відносно конкретної особи.
В вину ОСОБА_1 ставиться порушення п. 10.3 ПДР, а саме те, що вона при перестроюванні не надала перевагу автомобілю «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_2 , що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку вона мала намір перестроїтися. Суд першої інстанції закрив провадження у справі щодо ОСОБА_1 з тих підстав, що винуватою в даній ДТП визнана ОСОБА_2 , отже в діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Разом із тим, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що мало місце одночасне перестроювання автомобіля «TOYOTA» д.н.з. НОМЕР_2 та автомобіля «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_3 , що рухаються в одному напрямку, дії ОСОБА_1 мали б кваліфікуватись відповідно до абзацу другого п. 10.3 ПДР, а саме протиправна поведінка ОСОБА_1 полягала в тому, що за одночасного перестроювання транспортних засобів, ОСОБА_1 , яка знаходилась ліворуч, не надала дорогу автомобілю «HYUNDAI» д.н.з. НОМЕР_3 , що знаходиться праворуч.
Проте суд позбавлений можливості змінювати кваліфікацію дії особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочате, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Отже оскільки ОСОБА_1 не вчиняла дій, які їй ставились в вину, її дії уповноваженою особою на складання адміністративного протоколу кваліфіковані не правильно, а суд позбавлений можливості змінювати кваліфікацію, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо неї за відсутності складу правопорушення.
Разом із тим, суд апеляційної інстанції також не вбачає підстав для притягнення до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП ОСОБА_2 , оскільки вона не порушувала п.10.3 ПДР. З врахуванням наведеного, постанова суду першої інстанції в частині притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП підлягає скасуванню і провадження в справі щодо неї закриттю за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, суд
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року в частині притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_2 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення – скасувати.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення відносно ОСОБА_2 закрити на підставі пункту 1 статті 247 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанову Святошинського районного суду міста Києва від 17 лютого 2025 року в частині закриття провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Київського
апеляційного суду                                                                        С.А. Голуб