ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 року	Львів	Справа № 607/12443/25 пров. № А/857/33022/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючої судді:                                         Матковської З.М.,
суддів:                                                             Гуляка В.В., Ільчишин Н.В., 
при секретарі судового засідання:                     Рибачуку А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2025 року у справі № 607/12443/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області Відділення поліції №1 (м.Ланівці) Кременецького районного відділу поліції про скасування постанови,
головуючий суддя першої інстанції – Гуменний П.П., час ухвалення – не вказано,
місце ухвалення – м. Тернопіль, дата складання повного тексту – 25.07.2025,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до Головного управління Національної поліції в Тернопільській області (далі – відповідач) про скасування постанови серії ЕНА №4919136 від 08.06.2025 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, згідно з якою його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 3400 гривень.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що постанова серії ЕНА №4919136 від 08.06.2025 про накладення адміністративного стягнення винесена безпідставно та з істотним порушенням прав позивача, а також не відповідає обставинам справи та вимогам закону, у зв`язку із цим таку постанову необхідно скасувати.
Вказав, що зі змісту спірної постанови вбачається, що 08.06.2025 01:47:21 у с. Велика Березовиця, вулиця Промислова 20, позивач керував транспортним засобом, не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1. а. ПДР.
Разом із тим, вказаного правопорушення ОСОБА_1 не вчиняв. У адміністративних матеріалах відсутні докази на підтвердження факту керування ним 08.06.2025 будь-яким транспортним засобом, а не лише тим, що вказаний у постанові.
Позивач вказує, що пояснював працівникам поліції, що за кермом транспортного засобу перебував невідомий чоловік, адже до міста він із дружиною добиралися попутним транспортним засобом.
Зазначає, що працівники поліції не вжили необхідних заходів для належного з`ясування того, чи дійсно позивач керував транспортним засобом, попри наявні у них самих сумніви щодо цього факту. На відеозаписі, починаючи з 01:40, вбачається, що працівники поліції проводили пошук особи, яка перебувала за кермом транспортного засобу. Після безуспішної спроби ототожнили його з цією особою без жодного фактичного підтвердження.
Протягом спілкування з працівниками поліції позивач неодноразово наполягав на необхідності перегляду відеозаписів. 
З огляду на вищевказане, просить постанову скасувати, закрити провадження та стягнути судовий збір.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2025 року у справі № 607/12443/25 позов задоволено.
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №4919136 від 08.06.2025 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП – закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції в Тернопільській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 гривень 60 копійок.
Не погодуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу. 
Апелянт не погоджується з рішенням суду першої інстанції, вважаючи його винесеним всупереч об`єктивним обставинам справи. 
Вказує, що позивач керував транспортним засобом без наявності відповідної категорії, чим порушив вимоги пункту 2.1.а ПДР та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 126 КУпАП. При розгляді справи на місці події позивачу були роз`яснені його права та обов`язки, заслухано його усні пояснення, після чого було винесено постанову про притягнення до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Позивач власноручно підписав постанову.
Апелянт наголошує, що відеодокази з бодікамер патрульних поліцейських є законними доказами відповідно до статей 31 та 40 Закону України "Про Національну поліцію", статті 99 КАС України та статті 251 КУпАП. Такі відеозаписи використовуються як речові докази при оскарженні постанов у судовому порядку і є електронними доказами, які можуть існувати на різних носіях, при цьому всі ідентичні примірники вважаються оригіналами. Посадова особа, яка виносила постанову, діяла в межах наданих законом повноважень, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням на основі всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи. Підстав для умисного спотворення обставин події у працівників поліції не було, а оскаржувана постанова відповідає вимогам законодавства та об`єктивним обставинам справи.
З урахуванням наведеного просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позову.
Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 304 КАС України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про дату та час судового засідання.
Відповідно до статті 268 КАС України, у справах, визначених статтями 273-277, 280-283-1, 285-289 цього Кодексу, щодо подання позовної заяви та про дату, час і місце розгляду справи суд негайно повідомляє відповідача та інших учасників справи шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку.
Учасник справи вважається повідомленим належним чином про дату, час та місце розгляду справи, визначеної частиною першою цієї статті, з моменту направлення такого повідомлення працівником суду, про що останній робить відмітку у матеріалах справи, та (або) з моменту оприлюднення судом на веб-порталі судової влади України відповідної ухвали про відкриття провадження у справі, дату, час та місце судового розгляду.
Суд апеляційної інстанції розглядає справу у десятиденний строк після закінчення строку апеляційного оскарження з повідомленням учасників справи (ч.5 ст. 286 КАС України).
З врахуванням вищенаведеного, та у відповідності до ч. 3 ст. 268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Крім цього, колегія суддів зазначає, що дана категорія справ віднесена до термінових, розгляд яких здійснюється у десятиденний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Суд встановив та з матеріалів справи слідує, що 08.06.2025 інспектор ВП №3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області Цимбала Роман Васильович виніс постанову серії ЕНА №№4919136 про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі.
Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 , 08.06.2025 о 01:47:21 по вул. Промислова, 10 в с. Велика Березовиця, керував транспортним засобом «БМВ», д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. (а) ПДР України.
Згідно із вказаною постановою, ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу у розмірі 3400 гривень.
До відзиву на позовну заяву представник відповідача долучив три фрагменти відеозаписів із автореєстратора транспортного засобу працівників поліції, на яких зафіксовано, що працівники поліції здійснюють переслідування транспортного засобу, державний номерний знак якого не проглядається.
Окрім того, долучено відеозаписи із нагрудних камер працівників поліції №858685, 859102, на яких зафіксовано, що працівники поліції здійснюють пошук водія транспортного засобу «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 .
У подальшому, із кущових насаджень виходить чоловік, який повідомляє, що він не був водієм транспортного засобу, а був пасажиром. Також вказав, що ім`я водія йому невідоме, оскільки він зупинив машину та підсів до нього із дружиною, після відпочинку за містом.
Вказана особа надала документи на ім`я ОСОБА_1 , який повідомив, що водій побіг та вказав їм із дружиною теж бігти. Він налякався та теж почав бігти.
Надалі працівники поліції сказали ОСОБА_1 шукати водія. Інших людей там не було, тому працівники поліції вирішили складати протокол про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
Вказаний відеозапис не містить доказів, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 08.06.2025 01:47:21.
Суд першої інстанції позовну заяву задовольнив, виходячи із тих підстав, що оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ОСОБА_1 був водієм транспортного засобу, то відсутні докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 126 КУпАП.
Так, суд першої інстанції встановив, що відповідач не довів, що ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 08.06.2025 01:47:21 у с. Велика Березовиця, по вулиці Промислова, 20. З огляду на вказане, суд першої інстанції не вважав доведеною винуватість ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, кваліфікованого за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Таким чином, враховуючи відсутність достатніх та належних доказів на підтвердження правомірності винесення оскаржуваної постанови, суд першої інстанції дійшов висновку, що прийняте рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності є необґрунтованим, прийнятим без повного та всебічного з`ясування усіх обставин справи, а тому таке необхідно скасувати, із закриттям провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно із ст. 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як встановлено ст.5 КАС України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом, зокрема, визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10)  своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно із ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок доказування правомірності свого рішення, дій чи бездіяльності покладається на відповідача.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Нормами Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) врегульовано порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності.
Згідно із  ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Як передбачено статтею 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
За приписами статті 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, відомостями та інформацією з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Приписами статті 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як зазначено вище, провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюються на основі суворого додержання законності. Таке провадження спрямоване, зокрема, на своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідач, як представник державного органу, наділеного повноваженнями щодо виявлення та притягнення винних осіб до адміністративної відповідальності у своїй діяльності має керуватися виключно законом та діяти відповідно до нього.
Вимогами статті 283 КУпАП закріплено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Згідно із ч 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно із ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 затверджено Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону № 3353-XII встановлюють Правила дорожнього руху.(далі – Правила дорожнього руху).
Відповідно до п. 1.3 ПДР учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Як визначено Пунктом 1.9 Правил дорожнього руху, особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно із ч.2 ст.126 КУпАП, керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або передача керування транспортним засобом особі, яка немає права керування таким транспортним засобом тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Пунктом 2.1.а Правил дорожнього руху закріплено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Апеляційний суд встановив, що на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідач надав три фрагменти відеозаписів із автореєстратора транспортного засобу працівників поліції та відеозаписи із нагрудних камер працівників поліції № 858685, № 859102.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що на відеозаписах не зафіксовано факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом «BMW», д.н.з. НОМЕР_1 08.06.2025 о 01:47:21. 
Разом із цим, зі змісту відеозаписів неможливо встановити, хто саме керував транспортним засобом у момент, зазначений у постанові. 
Зважаючи на наведене, та на те, що тягар доказування в адміністративному процесі покладається на суб`єктів владних повноважень, колегія суддів вважає, що відповідач не надав, а матеріали справи не містять будь-яких доказів в обґрунтування правомірності винесення оскаржуваної постанови, як і доказів, що спростували б доводи позивача про те, що він не керував транспортним засобом.
Оцінюючи спірну постанову на відповідність вимогам ст.2 КАС України, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач дійшов передчасного висновку щодо визнання винуватості позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Враховуючи, що відповідач не довів наявності у діях позивача події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно позивача необхідно закрити.
За таких обставин, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Інші доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.
Відповідно до ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, оскільки підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до ст. 139 КАС України, перерозподіл судових витрати не здійснюється
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 липня 2025 року у справі № 607/12443/25 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та не може бути оскаржена.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	В. В. Гуляк 	
 	 	Н. В. Ільчишин  	
Повний текст постанови складено та підписано 17 листопада 2025 року.