ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
18 вересня 2025 року                                                                      
м. Київ
справа № 338/766/24
провадження № 51-2803ск25
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:
головуючого                                               ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурорів                                                  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,                           
захисників                                                  ОСОБА_7 , ОСОБА_8 
(у режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_9 (у режимі відеоконференції)

розглянув касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 на  ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 07 травня 2025 рокув кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024096120000005, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті  248 Кримінального кодексу України (далі - КК). 
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області вироком від 02 січня 2025 рокувизнав ОСОБА_9 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого частиною першою статті 248 КК, і призначив йому покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.
На підставі статті 59-1 КК суд поклав на ОСОБА_9 обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;
- працевлаштуватися або за направленням уповноваженого органу з питань пробації звернутися до органів державної служби зайнятості для реєстрації як безробітного та працевлаштуватися, якщо йому буде запропоновано (посаду  (роботу);
-  виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Цивільний позов ПП «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» ( далі - ПП «Чорний Ліс») задовольнив повністю. Стягнув з  ОСОБА_9 на користь згаданого підприємства 478 888,15 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 15 000 грн процесуальних витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги. 
Вирішив питання щодо процесуальних витрат, речових доказів та арешту майна.
Указане кримінальне провадження було розглянуто із застосуванням положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
Як установив суд, ОСОБА_9 11 січня 2024 року близько 11:00, перебуваючи в лісових угіддях ПП«Чорний ліс», а саме у кварталі 53 виділу 1 Посіцько-Нивочинського лісництва, діючи умисно, з метою особистого незаконного збагачення та незаконного добування тварини виду олень європейський, який перебував у стані природної волі, не маючи дозволу на добування (відстріл) тварин, у період воєнного стану, з власної мисливської рушниці МР-43 (Win № НОМЕР_1 ) здійснив прицільний постріл у самця оленя європейського, від чого останній загинув. Після цього ОСОБА_9 розібрав тушу тварини, доставив її до місця свого проживання в с. Завій Калуського району Івано-Франківської області та розпорядився нею на власний розсуд. Унаслідок незаконних дій ОСОБА_9 було завдано істотної шкоди довкіллю на загальну суму 478 888,15 грн. 
Івано-Франківськийапеляційний суд ухвалою від 07 травня 2025 року апеляційну скаргу прокурора залишив без задоволення, а вирок районного суду - без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду й призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Аргументуючи свою позицію, посилається на те, що апеляційний суд не дотримався вимог статей 370, 419 КПК, не навів переконливих мотивів на спростування доводів, наведених в апеляційній скарзі прокурора, не обґрунтував свого рішення належним чином, унаслідок чого дійшов помилкового висновку, що призначене ОСОБА_9 покарання є достатнім та необхідним для його виправлення, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і відшкодування шкоди, спричиненої злочином.
Зауважує, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим ОСОБА_9 призначено явно несправедливе покарання через м`якість. Суть доводів скарги зводиться до тверджень про те, щомісцевийсуд, призначаючи ОСОБА_9 покарання, докладно не мотивував свого рішення, не взяв до уваги даних про його особу, конкретних обставин учиненого правопорушення та посткримінальної поведінки останнього. До того ж цей суд застосував закон, який не підлягав застосуванню, а саме положення статті 69-1 КК у чинній редакції, обов`язковою умовою застосування якої є наявність двох обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 66 КК, проте завданих збитків у розмірі 478 888,15 грн засуджений не відшкодував.
У свою чергу звертає увагу на те, що ОСОБА_9 частково відшкодував шкоду тільки на час розгляду кримінального провадження апеляційним судом, однак цей суд не врахував співмірності завданої шкоди (478 888,15 грн) та часткового її відшкодування засудженим (20 000 грн), з яких частина є витратами на правову допомогу. Також уважає необґрунтованими висновки місцевого суду, з якими безпідставно погодився апеляційний суд, про наявність у діях засудженого такої обставини, що пом`якшує покарання, як щире каяття.
Водночас уважає, що суд, призначаючи ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду, порушив принцип справедливості покарання, оскільки такий захід примусу не відповідає тяжкості вчиненого правопорушення та не є пропорційним завданим ним наслідкам. 
Крім того, зазначає, що вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану набуває суспільної небезпечності, а тому згадана судом обставина про обов`язок працевлаштування ОСОБА_9 жодним чином не вказує на можливість його виправлення без відбування покарання, тому що не враховує всіх обставин учиненого ним проступку та його наслідків.
На касаційну скаргу засуджений подав заперечення, у яких, посилаючись на необґрунтованість доводів прокурора, просить оскаржувану ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без зміни, а подану касаційну скаргу - без задоволення.
Обґрунтовуючи свою позицію та наводячи свій аналіз доказів на спростування доводів касаційної скарги прокурора, ОСОБА_9 також зазначає, що після набрання вироком законної сили він став на облік у Калуський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Івано-Франківській області. На виконання вироку офіційно влаштувався на роботу й з отриманої за період з 19 травня по 31 серпня 2025 року заробітної плати ще додатково відшкодував ПП «Чорний ліс» 12 000 грн, а всього сплатив у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 41 000 грн та 6000 грн витрат за послуги адвоката. Крім того, зауважує, що на час розгляду справи апеляційним судом відшкодував на користь держави 9466 грн судових витрат за проведення експертизи.
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурори  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 частково підтримали касаційну скаргу, подану прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_10 .
Засуджений ОСОБА_9 та його захисники  ОСОБА_7 і ОСОБА_8  заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора та просили залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без зміни.
Мотиви Суду
Заслухавши доповідь судді, доводи сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, Суд дійшов таких висновків.
Згідно із частиною другою статті 438 КПК при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412 - 414 цього ж Кодексу.
Відповідно до положень статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Наведені в касаційній скарзі прокурора доводи про невідповідність призначеного ОСОБА_9 покараннявнаслідок м`якості, допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність є необґрунтованими з огляду на таке.
Статтею 370 КПК визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
За приписами статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. З урахуванням указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору покарання мають значення та варто брати до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Загальні засади призначення покарання наділяють суд дискреційним правом вибирати форму реалізації кримінальної відповідальності, зважаючи при цьому на конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що впливають на покарання. 
Згідно із частиною першою статті 413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: 1) незастосування судом закону, який підлягає застосуванню; 2) застосування закону, який не підлягає застосуванню; 3) неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту; 4) призначення більш суворого покарання, ніж передбачено відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність.
Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість (стаття 414 КПК).
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом і розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено з урахуванням обставин, які підлягають доказуванню, зокрема тих, які варто брати до уваги під час призначення покарання.
Суди першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовуючи свій висновок стосовно виду й розміру призначеного ОСОБА_9 покарання, дотримались вимог статей 50, 65-67 КК.
Так, мотивуючи своє рішення щодо виду та розміру покарання, місцевий суд, з яким правильно погодився суд апеляційної інстанції, урахував класифікацію кримінального правопорушення, яке відповідно до статті 12 КК належить до кримінального проступку, та обставини його вчинення. Водночас суд дав оцінку даним про особу винного, який уперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на день ухвалення вироку офіційно непрацевлаштований, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває. Взявши до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, якими визнано щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також відсутність тих, які його обтяжують, зважаючи на конкретні обставини вчинення проступку, суд, належним чином умотивувавши своє рішення, дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_9 покарання в межах санкції частини першої статті 248 КК у виді пробаційного нагляду з покладенням на нього обов`язків, передбачених статтею 59-1 КК.
Разом з тим суд апеляційної інстанції також урахував, що сторона захисту надала платіжні документи, які підтверджують продовження відшкодування ОСОБА_9 завданої шкоди та судових витрат. Зокрема, на момент апеляційного розгляду засуджений частково відшкодував витрати ПП «Чорний ліс» на правову допомогу та шкоду заподіяну кримінальним проступком, у сумі 20 000 грн.
Водночас цей суд указав, що часткове відшкодування шкоди в згаданому розмірі в судовому засіданні підтвердив представник ПП «Чорний ліс», який при цьому зазначив, що на кошти, які сплачує ОСОБА_9 , буде придбано молоді тварини та відновлено поголів`я в заповіднику, а також наголосив, що покарання у виді обмеження волі не сприятиме більш швидкому відшкодуванню шкоди. 
З огляду на наведені обставини апеляційний суд дійшов висновку, що призначене ОСОБА_9 місцевим судом покарання є достатнім та необхідним для його виправлення, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень і сприятиме найшвидшому відшкодуванню шкоди. 
З таким рішенням суду апеляційної інстанції погоджується і Суд.
Стосовно аргументів прокурора про порушення судом принципу справедливості при призначенні ОСОБА_9 заходу примусу у виді пробаційного нагляду Суд зазначає таке.
Пробаційний нагляд як самостійний вид кримінального покарання запроваджено Законом України від 23 серпня 2023 року № 3342?IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань в умовах воєнного стану», який набрав чинності 28 березня 2024 року. Змінами до КК унормовано статтю 59?1 «Пробаційний нагляд», яка визначає правову природу цього покарання як контроль за поведінкою засудженого без ізоляції від суспільства з покладенням обов`язків, визначених законом і вироком суду. Основна мета пробаційного нагляду - зменшення кількості ув`язнених, економія державних ресурсів і сприяння ресоціалізації правопорушників.
Покарання у виді пробаційного нагляду є справедливим та достатнім покаранням, оскільки це сучасна, гуманна альтернатива позбавленню чи обмеженню волі, що дозволяє інтегрувати правопорушників у соціум з покладанням на них обов`язків та застосуванням наглядових заходів без ізоляції від суспільства. Цей захід примусу поєднує в собі покарання, контроль і соціально-виховну роботу, що сприяє зменшенню рецидивів. Такий підхід дозволяє індивідуалізувати покарання з урахуванням обставин злочину та особи правопорушника, що відповідає європейським стандартам кримінальної юстиції.
Так, Європейські правила пробації (Recommendation CM/Rec(2010)1) та Європейські правила щодо покарань і заходів у громаді (Recommendation CM/Rec(2017)3) установлюють, що втручання має бути пропорційним тяжкості правопорушення та належно оціненому ризику, а позбавлення волі - винятковим заходом. Пробація поєднує кару, контроль і підтримку ресоціалізації, що сприяє безпеці суспільства без надмірної ізоляції.
Україна використовує європейські правила та стандарти у сфері покарань і заходів, зокрема, через прийняття міжнародних норм та їх імплементацію у власне законодавство. Ці норми базуються на принципах гуманізму, прав людини та ефективності ресоціалізації, що відображено у КК та Кримінально-виконавчому кодексі України, які передбачають різні види покарань та заходів, а також у Конституції України, що гарантує права засуджених.
Крім того, уведення пробаційного нагляду як альтернативи позбавленню або обмеженню волі сприяє зменшенню навантаження на пенітенціарну систему, а покладення на засудженого обов`язку працевлаштуватися та пройти пробаційні програми сприятиме можливості відшкодувати завдану шкоду та виправленню особи й знижує ризик повторного вчинення правопорушень.
Також суд звертає увагу на те, що сам собою факт вчинення правопорушення під час дії воєнного стану не означає автоматичної потреби в обмеженні волі й не замінює аналізу індивідуальних обставин. Обставиною, що обтяжує покарання, є саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Тому за відсутності доведеного використання таких умов або з урахуванням цієї обставини разом з іншими даними про особу винного та тяжкість учиненого діяння призначення пробаційного нагляду не порушує принципу справедливості.
З огляду на викладене доводи прокурора про те, що вчинення кримінального правопорушення під час дії воєнного стану набуває суспільної небезпечності, а тому зазначена судом обставина щодо обов`язку працевлаштування ОСОБА_9 жодним чином не вказує на можливість його виправлення без відбування покарання, не заслуговують на увагу.
Суд повторює, що справедливим є таке покарання, яке є законним, індивідуалізованим, гуманним та відповідає суспільній небезпеці вчиненого кримінального правопорушення й особі винного. Воно повинно ґрунтуватися на правдивому та неупередженому ставленні до особи з урахуванням обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та забезпечувати відшкодування шкоди й дотримання права кожного учасника судового провадження. 
На переконання Суду, призначене ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду  відповідає вимогам статей 50, 65 та 59-1 КК, принципам справедливості та співмірності, є законним, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчинення ним нових правопорушень, а також узгоджується з європейськими стандартами пробації.
Отже, доводи касаційної скарги про протилежне позбавлені підстав. 
Посилання прокурора на необґрунтоване врахування апеляційним судом під час прийняття рішення щирого каяття засудженого Суд вважає неприйнятними.
Щире каяття як обставина, що пом`якшує покарання, полягає в належній критичній оцінці винним власної протиправної поведінки, її осуді, жалю з приводу вчиненого і бажанні усунути негативні наслідки злочину, наскільки це можливо, чи компенсувати завдану шкоду.
Як видно з оскаржуваної ухвали, каяття ОСОБА_9 виражалося не лише у відповідних висловлюваннях у судовому засіданні, а й у його діях, що полягали в частковому відшкодуванні завданої шкоди. Факт такого відшкодування та продовження засудженим відшкодовувати завдану ним шкоду підтвердив представник ПП «Чорний ліс».
Стверджуючи в касаційній скарзі про недоведеність щирого каяття засудженого, прокурор не аргументує, якими ще діями засуджений ОСОБА_9 , зважаючи на згадані вище обставини, мав продемонструвати відповідне ставлення до скоєного та якими доказами це підтвердити.
Не є слушними й доводи скарги прокурора про неврахування судами при визначенні ОСОБА_9 виду та розміру покарання даних про його особу, з огляду на ухвалене судом відповідно до статті 96-1 КК рішення про конфіскацію зброї, спорядження та черепів з рогами оленів і косуль.
Суд зауважує, що зазначені обставини самі собою не є перешкодою для призначення ОСОБА_9 покарання у виді пробаційного нагляду, тобто в межах санкції частини першої статті 248 КК, а крім того, вони не є об`єктивною стороною кримінального проступку в цьому провадженні та не входили в обсяг пред`явленого ОСОБА_9 обвинувачення. 
Доводи прокурора про безпідставне посилання у вироку на вимоги статті 69-1 КК також були предметом перевірки суду апеляційної інстанції, який визнав їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки покарання, призначене судом першої інстанції, не було обмежено положеннями згаданої норми права, а тому посилання на неї в мотивувальній частині вироку не впливає на правильність вироку в частині призначеного покарання.
На думку Суду, апеляційний суд ретельно перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, дотримався вимог кримінального й кримінального процесуального законів, належним чином використав свої дискреційні повноваження та достатньо переконливо обґрунтував своє рішення.
Інших доводів, які б ставили під сумнів законність рішення суду апеляційної інстанції, умотивованість його висновків щодо правильності призначеного ОСОБА_9 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, прокурор у касаційній скарзі не навів.
Рішення апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.
Тих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачено статтею 412 КПК і що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, Суд не встановив.
Керуючись статтями 441, 442 Кримінального процесуального кодексу України, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу прокурора в кримінальному провадженні ОСОБА_10 залишити без задоволення, а ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 07 травня 2025 рокустосовно ОСОБА_9 - без зміни.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                   ОСОБА_3