ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/191/25 Справа № 206/2276/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Румянцев О. П. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2025 року                                                                м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Халаджи О.В.
суддів: Агєєва О.В., Космачевської Т.В., 
секретар Кругман А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційні скарги  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції, а також позовною заявою третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції (суддя першої інстанції Румянцев О.П., повний текст рішення складено 22 березня 2024 року),

В С Т А Н О В И В:

23 травня 2023 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просило стягнути з відповідачки на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 21.12.2010 року у розмірі 68313,38 грн., станом на 13.02.2023 року та судові витрати.
22 червня 2023 року представник  ОСОБА_1 –  ОСОБА_3 звернулась до суду зі зустрічною позовною заявою до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа  ОСОБА_2 про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції, в якій просила визнати дії та бездіяльність Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк», такими, що порушили права споживача фінансово-банківських послуг ОСОБА_1 ; визнати недійсними, такими що не є дозволені користувачем транзакції, які вчинені 25.06.2022 року на суму 67. 679,67 грн. з рахунку рахунку/картки НОМЕР_1 /5*72 (Універсальна) відкритого на ім`я ОСОБА_1 ; визнати недійсними, такими що не є дозволені користувачем ОСОБА_1 транзакції, які вчинені 25.06.2022 року на суму 100880,00 грн. з рахунку/картки НОМЕР_2 відкритого на ім`я ОСОБА_2 
28 серпня 2023 року третя особа ОСОБА_2 звернувся з позовною заявою ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції, в якій з урахуванням уточнених позовних вимог просив визнати дії та бездіяльність АТ КБ «Приватбанк» такими, що порушили права споживача фінансово-банківських послуг ОСОБА_2 та визнати недійсними, такими що не є дозволені користувачем транзакції, які вчинені 25.06.2022 року на суму 100880,00 грн. з рахунку/картки НОМЕР_3 / НОМЕР_4 відкритого на ім`я ОСОБА_2 . Також просив стягнути витрати на правову допомогу.
Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 21.12.2010 року, яка станом на 13.02.2023 року становить 68313,38 грн. та складається з: 55675,73 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 12637,65 грн. – заборгованість за простроченими відсотками; а також судовий збір у розмірі 2684,00 грн. 
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції – відмовлено.
В задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання дій та бездіяльності такою, що порушила права споживача та визнання недійсними транзакції – відмовлено.
Із вказаним рішенням суду не погодились ОСОБА_1 . ОСОБА_2 та через свого представника ОСОБА_3 , подали апеляційну скаргу, в якій зазначила, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не надано належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи.
В обґрунтування скарги зазначає, якщо позивач стверджує, що ОСОБА_1 особисто надала код підтвердження входу до її кабінету у Приват 24, то повинен надати такі докази, що такий код доступу хоча б надсилався їй, та час такого надсилання.
Позивачем не доведено передачу ОСОБА_1 вказаних даних номер картки, терміну дії та CVV-коду, а суд першої інстанції помилково вважав доведеним цей факт на підставі лише висновків "службової перевірки", які надані співробітниками позивача, тобто зацікавленими особами.
Банк не надав докази, а суд не дослідив та не з`ясував обставини, про те, на якій підставі і який спосіб, у разі доступу шахраями до кабінету Приват 24 ОСОБА_1 , шахраї мали доступ до коштів, які знаходяться на рахунку іншої особи – ОСОБА_2 , так з кабінету Приват24 ОСОБА_1 не можливо самостійно зробити будь-які операції щодо перерахунку коштів на інші рахунки в кабінеті Приват24 ОСОБА_2 . Наявність додаткової картки не дає права ОСОБА_1 здійснювати такі операції без особистого підтвердження ОСОБА_2 .
Також наголошує на тому, що виписка за договором N б/н за період з 21.12.2010 р. по 13.02.2023 року не є випискою з особового рахунку відповідно до Положення "Про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України".
Суд першої інстанції не взяв до уваги того факту, що всі кошти з рахунку ОСОБА_1 були направлені на рахунок ОСОБА_2 і саме з цього рахунку шахраї вкрали кредитні кошти ОСОБА_2 , кредитні та особисті кошти і ОСОБА_1 . 
Також не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 зазначала, що за кредитними картами був збільшений кредитний ліміт, без її згоди. 
Суд не звернув уваги, що за кредитним договором № б/н за період з 12.03.2007 – 15.02.2023 року не видавалась ОСОБА_1 карта НОМЕР_5 так як вона є додатковою карткою взагалі до іншого рахунку, тобто до іншого договору з іншим споживачем банківських послуг.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору. У заяві відповідача від 21.12.2010 року процентна ставка і комісія не зазначені.
ОСОБА_3 просила скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 в частині задоволення позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 третя особа с самостійними вимогами ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та відмовити у задоволенні позову. Також скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та позову третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_2 до АТ КБ "ПриватБанк" про зобов`язання вчинити дії; про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до АТ КБ "ПриватБанк" про зобов`язання вчинити дії та задовольнити зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Від представника АТ КБ «ПриватБанк» - Провоторова Ю.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якій він зазначив, що під час проведення судового розгляду даної справи в Самарському районному суді м.Дніпропетровська ОСОБА_1 особисто, під звукозапис судового засідання, підтвердила, що вона на невідомому сайті оформляла “допомогу від ООН” та ввела особисті дані, надала номер своєї банківської картки, номер фінансового телефону та надала невідомій особі код на підтвердження операції, який їй надійшов на фінансовий номер, після чого відбулись списання коштів з рахунків. Ці пояснення ОСОБА_1 зафіксовані звукозаписами судових засідань. Також, підтверджується звукозаписом із оператором Банку, який був долучений до матеріалів справи в суді 1-ї інстанції та ніяк не спростований ОСОБА_1 під час прослуховування звукозапису в судовому засіданні.
В даному випадку списання коштів з рахунку ОСОБА_1 відбувалось, у зв`язку із халатною поведінкою ОСОБА_1 щодо розповсюдження персональної інформації.
В позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона звернулась до АТ КБ “ПриватБанк” одразу як дізнався про переведення коштів, але не надає жодного доказу на підтвердження факту звернення до Банку.
Дії з боку ОСОБА_1 , недбалого поводження із персональною інформацією, і призвела до втрати коштів з картки, в іншому випадку інша особа не змогла би зняти чи переказати кошти.
У разі встановлення винної особи у кримінальному провадженні, у ОСОБА_1 буде право в рамках кримінального провадження подати позову до суду про стягнення незаконно отриманих коштів, але станом на сьогодні вироку не винесено.
ОСОБА_4 просив оскаржуване рішення залишити без змін.
Він ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Представник АТ КБ «ПриватБанк» у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 – Носової В.І. надійшла заява про відкладення розгляду справи з тих підстав, що вона буде приймати участь у судовому засіданні у справі № 201/8615/25 у Соборному районному суді міста Дніпра у якості представника відповідача, тому не зможе своєчасно прибути до Дніпровського апеляційного суду 12.11.2025 року о 9.40 год.
Слід зазначити, що апеляційне провадження цивільний справі № 206/2276/23 було відкрито 26.08.2024 року.
Справа поверталась до суду першої інстанції для належного оформлення, а також неодноразово розгляд справи відкладався, в тому числі за клопотаннями ОСОБА_1 , яка посилаючись за погане самопочуття та знаходження у стресовому стані під час повітряної тривоги, просила справу відкласти.
З матеріалів справи вбачається, що адвокат Носова В.І. про розгляд справи, в тому числі на 12.11.2025 року повідомлялась вчасно. Про призначення справи на 12.11.2025 року на 09:40 год. була обізнана 09.10.2025 року, що підтверджується доставкою повістки до її електронного кабінету. А тому про призначення даної справи адвокату було відомо, ще до призначення справи Соборним районним судом м. Дніпро.
На підставі ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції неодноразово адвокатом Носовою В.І. було заявлено декілька клопотань, щодо повернення справи до суду першої інстанції для розгляду клопотання про повернення судового збору, зупинення апеляційного провадження на час перегляду касаційної скарги на ухвалу суду про повернення скарги ОСОБА_2 , а також було заявлено клопотання про відвід складу суду.
Колегія суддів вважає, що подаючи заяву про відкладення розгляду справи, яка у провадженні суду знаходиться більше 1 року, представник апелянтів свідомо затягує розгляд справи та зловживає своїми процесуальними права. До того ж явка у судове засідання апеляційного суду не є обов`язковою.
Згідно із ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступного.
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 21.12.2010 року між банком та ОСОБА_1 була підписана анкета-заява №б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» з метою отримання банківських послуг (т.1 а.с.37).
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Позичальник перед підписанням кредитного договору ознайомився з його умовами і в разі незгоди із запропонованими умовами мав можливість відмовитися від укладання такої угоди, під час підписання договору Позичальника влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. 
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку (т.1 а.с.36).
17.05.2021 року ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту та отримано карту типу: Карта «Універсальна» та відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, розмір кредитного ліміту збільшився до 60000,00 грн. (т.1 а.с. 35, 36, 38-42).
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Також судом встановлено, що з виписки за договором № б/н за період з 12.03.2007 – 15.02.2023 року вбачається, що 25.06.2022 року було здійснено 5 операцій, а саме:
1.Переказ на свою картку через Приват-24 на суму 15149,67 грн.;
2.Переказ на свою картку через Приват-24 на суму 15450,00 грн.;
3.Переказ на свою картку через Приват-24 на суму 15450,00 грн.;
4. Переказ на свою картку через Приват-24 на суму 15450,00 грн.;
5. Переказ на свою картку через Приват-24 на суму 6180,00 грн.
Вищевказані перекази було здійснено на рахунок/картку НОМЕР_3 /5*62 – додатковий рахунок за спільним користуванням коштів з ОСОБА_2 , якому і належить даний рахунок. Переказ коштів на вищевказаний рахунок підтверджується довідкою АТ КБ «Приватбанк» (т.1 а.с.241).
25.06.2022 року з рахунку/картки НОМЕР_3 /5*62 списані кошти на загальну суму 100880,00 грн., а саме:
1. Переказ зі своєї карти на суму 30160,00 грн. (з яких 1160,00 грн. комісія);
2. Переказ зі своєї карти на суму 11440,00 грн. (з яких 440,00 грн. комісія);
3. Переказ зі своєї карти на суму 30160,00 грн. (з яких 1160,00 грн. комісія);
4. Переказ зі своєї карти на суму 29120,00 грн. (з яких 1120,00 грн. комісія) (т.1 а.с.241).
Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 18 серпня 2022 року зобов`язано уповноважену особу ВП №4 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області у відповідності до ст.214 КПК України, внести до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення за заявою ОСОБА_1 , номер кримінального провадження – 12022041700000402 (т.1 а.с.197).
З відповіді АТ КБ «Приватбанк» від 12.11.2022 року №20.1.0.0.0/7-221111/5525 вбачається, що 25.06.2022 року за рахунком НОМЕР_5 був здійснений переказ коштів. При здійсненні переказу були коректно введені номер картки, термін її дії та CVV2 код. Після чого транзакція була підтверджена 3Dsecure (т.1 а.с.183).
Ухвалюючи рішення в даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку  щосаме дії ОСОБА_1 що полягали у розголошенні нею конфіденційної інформації, а саме коду підтвердження операції, призвели до втрати коштів з картки, у зв`язку з чим вимоги АТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованими.
Колегія суддів із вказаним висновком суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд
і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).
Згідно з частинами першою та другою статті 10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).
Частиною першою статті 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.
Відповідно до статті 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжною карткою є електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду карти, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.
Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.
Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.
Відповідно до частин сьомої - дев`ятої розділу VI «Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками» Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року № 705, емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.
Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.
Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.
Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для його притягнення до цивільно-правової відповідальності.
Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин.
Таким чином, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій у разі відсутності доказів сприяння ним втраті, використанню ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-71цс15 та підтверджується сталою судовою практикою, викладеною у постановах Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 202/10128/14, від 13 вересня 2019 року у справі № 501/4443/14, від 20 листопада 2019 року у справі № 577/4224/16,від 17 червня 2021 року у справі № 759/4025/19, від 16 серпня 2023 року у справі № 176/1445/22 та інших.
У Постанові Верховного Суду України від 17 лютого 2021 року по справі № 711/11121/18, Суд також зробив висновок про необхідність встановлення обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню пін-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Суд також дійшов висновку, що у зв`язку з неправомірним, без волевиявлення позивача, збільшенням кредитного ліміту, переказом грошових коштів на іншу картку через IVR-меню та зняттям готівки в банкоматах суд першої інстанції правильно задовольнив позовні вимоги про зобов`язання банку припинити нарахування відсотків, пені, щомісячних платежів та інших штрафних санкцій за користування використаним кредитним лімітом, що утворився внаслідок проведення спірних операцій (транзакцій), та відновити залишок коштів на картковому рахунку до того стану, в якому він був перед виконанням спірних фінансових операцій.
Відповідно дост.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1ст.1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.
Згідно ч.ч.1, 3ст.1068 ЦК України, банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного видузаконом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов`язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунку грошові кошти в день надходження до банку відповідної платіжної інструкції, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунку або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.
Відповідно до ст.1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.
Таким чином, при здійсненні операцій з використанням електронних платіжних засобів відповідальність за безпеку їх здійснення покладається як на банк, так і на користувача такого засобу, однак на останнього така відповідальність може бути покладена у разі доведення, що саме його дії чи бездіяльність призвели до втрати, незаконного використання належної йому інформації, яка дає змогу ініціювати відповідні платіжні операції.
Матеріалами справи встановлено,  що згідно витягу тексту з службової перевірки клієнт ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , id НОМЕР_6 , ІПН НОМЕР_7 , паспорт НОМЕР_8 виданий 14.06.1999 Самарським РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області, зареєстрована: АДРЕСА_1 , має прострочені заборгованості перед банком, у списку обмежень не знаходиться. 
Прослуховуванням діалогів клієнта ОСОБА_1 з співробітниками НОКЦ Банку встановлені звернення клієнта до НОКЦ з приводу несанкціонованого списання коштів з її картки НОМЕР_9 . Під час діалогів, які відбулися 25.06.2022 о 15:13:55 та о 19:33:22, клієнт повідомила, що факту шахрайства передував перехід за посиланням на сайт для отримання допомоги від ООН. На вказаній сторінці ОСОБА_1 вказала номер платіжної картки, після чого у неї запросили код підтвердження. ОСОБА_1 надала код підтвердження, який надійшов їй у повідомленні, і у подальшому побачила, що з платіжної картки були зняті кошти на загальну суму біля 100 000 грн. За фактом шахрайства ОСОБА_1 звернулась до банку та до поліції 
Аналізом руху коштів по картковим рахункам клієнта ОСОБА_1 встановлено, що 25.06.2022 через Приват24 було здійснено перекази з картки НОМЕР_10 грошових коштів на загальну суму 66 000 грн. (комісія 1 679,67 грн.) на іншу карку 5457082270323962 клієнта ОСОБА_1 , а саме: - о 15:03:22 на суму 15 000 грн. (комісія 149,67 грн.); - о 15:04:02 на суму 15 000 грн. (комісія 450 грн.); - о 15:04:33 на суму 15 000 грн. (комісія 450 грн.); - о 15:05:24 на суму 15 000 грн. (комісія 450 грн.);
- о 15:05:56 на суму 6 000 грн. (комісія 180 грн.). У подальшому, 25.06.2022 з карткового рахунку НОМЕР_9 клієнта ОСОБА_1 через Google Pay було здійснено перекази грошових коштів на загальну суму 97 000 грн. (комісія 3 880 грн.), а саме: - о 15:01:22 на суму 29 000 грн. (комісія 1 160 грн.); - о 15:02:56 на суму 11 000 грн. (комісія 440 грн.); - о 15:05:13 на суму 28 000 грн. (комісія 1 120 грн.); - о 15:05:47 на суму 29 000 грн. (комісія 1 160 грн.). Картку 5457082270323962 було токенізовано 25.06.2022 о 14:55:45. 
Аналізом операцій встановлено, що перекази здійснено з ручним вводом даних картки (номеру картки, терміну дії та CVV-коду), з підтвердженням 3-D Secure, через термінал MONO011 (мерчант “Монобанк“, процесінг «Універсал Банку»), тому відслідкувати подальший рух коштів не надалося можливим. Переглядом даних щодо змін акаунта Приват24 клієнта ОСОБА_1 , встановлено, що пароль та логін у період проведення спірних операцій, не змінювалися. 
Аналізом пристроїв, з яких здійснювались входи в акаунт Приват24 клієнта ОСОБА_1 , встановлено, що окрім традиційного для клієнта пристрою M2010J19SY|REDMI (IMEI 737FDF53058BC5BD), 25.06.2022 о 14:47:47 були здійснені входи з нетипового для клієнта пристрою SMARTPHONE MOZILLA/5.0 (LINUX; U; ANDROID 4.3; DE-DE; GT-I9300 BUILD/JSS15J) з ІР-адреси НОМЕР_11 — провайдер LogicWeb Inc, Київ. (Додаток) 
Зібрані у ході перевірки дані свідчать про те, що клієнт ОСОБА_1 , перебуваючи під впливом шахраїв, надала третім особам конфіденційні дані (ПІН-код картки, дані Приват24). Використовуючи вказані дані, зловмисники отримали доступ до акаунту клієнта ОСОБА_1 , токенізували картку клієнта, та провели несанкціоновані шахрайські операції по картковим рахункам клієнта. В результаті шахрайських дій, зловмисники заволоділи грошовими коштами клієнта ОСОБА_1 на суму 97 000 грн. (комісія 3 880 грн.). 
Таким чином, факт шахрайства у відношенні клієнта ОСОБА_1 , став можливим через порушення клієнтом Умов і правил надання банківських послуг: п.п. 2.1.4.48.1, відповідно до якого клієнт зобов`язується: - не передавати Карти, Піни, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію третім особам, не використовувати Картки або нанесені на них дані в цілях, не передбачених цим Договором, або такі, що суперечать чинному законодавству; вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти; - нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІН, постійного пароля, одноразових паролів; операціям по зміні ПІНу....».
В постанові Верховного суду від 06 вересня 2023 року у справі №686/30030/21 зазначено: «що саме банк має доводити, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції; у разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.
Колегія суддів вважає, що ОСОБА_1 перейшовши за посиланням на сайт, вказавши номер картки, та надавши код підтвердження сприяла списанню коштів третіми особами зі свого рахунку.
ОСОБА_1 розголошувала третім особам конфіденційну інформацію. Банком було доведено, що вона своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номеру або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції;
Суд врахував, що: саме банк доведено, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому колегія суддів вважає, що Банком доведено, а ОСОБА_1 не спростовано ті обставини на які посилається банк, а саме передання інформації тертім особам, а тому рішення суду про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідає нормам як матеріального так і процесуального права.
Що стосується позову АТ КБ «ПриватБанк».
Як вже було встановлено матеріалами справи 21.12.2010 року між банком та ОСОБА_1 була підписана анкета-заява №б/н про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «Приватбанку» з метою отримання банківських послуг (т.1 а.с.37).
Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», становить між нею і банком договір про надання банківських послуг. ОСОБА_1 ознайомилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Позичальник перед підписанням кредитного договору ознайомився з його умовами і в разі незгоди із запропонованими умовами мав можливість відмовитися від укладання такої угоди, під час підписання договору Позичальника влаштовували умови вищевказаного договору про що свідчить його підпис. 
Банком на підставі договору надання банківських послуг відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, а відповідачу надано у користування кредитну картку (т.1 а.с.36).
17.05.2021 року ОСОБА_1 було підписано паспорт споживчого кредиту та отримано карту типу: Карта «Універсальна» та відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, розмір кредитного ліміту збільшився до 60000,00 грн. (т.1 а.с. 35, 36, 38-42).
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Із прийняттям Закону України “Про електронну комерцію” № 675-VIII від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 вказаного Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частини 3 статті 11 зазначеного Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (частина 6 статті 11 вказаного Закону).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.
Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України “Про електронний цифровий підпис”, за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З матеріалів справи вбачається, що 21.12.2010 року між АТ КБ «ПриватБанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг».
Також з матеріалів справи вбачається, що відповідачкою 17.05.2021 року було підписано паспорт споживчого кредиту у відділені банку за допомого стилуса на планшеті.
Сторони визначають правочин у вигляді електронних документів із використанням зазначених простих електронних підписів дійсними та обов`язковими для сторін та такими, що не потребують додаткового підтвердження.
Апеляційний суд вважає, що підписавши 21.12.2010 року анкет-заяву та довідку об умовах кредитування та паспорт споживчого кредиту 17.05.2021 за допомогою електронного підпису, а саме стилусом на планшеті у відділенні Банку, відповідачка погодилась із запропонованими їй умовами кредитування, оскільки в даному випадку, всі умови та правила містяться в одному документі а не є окремим додатком до договору, 
Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає й погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов.
Як вбачається із матеріалів справи та підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунку, з яких прослідковується, що відповідачка ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами, вносила кошти на погашення кредиту та перераховувала кошти з додатку «Приват24» на власну картку. 
Крім того, судом вже було встановлено обставини, що ОСОБА_1 передала третім особам конфіденційну інформацію, що сприяло списанню коштів з її рахунку,а тому колегія суддів вважає. що стягнення заборгованості на користь Банком є обґрунтована та відповідає наявним доказам у справі та встановленими обставинами.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи.
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року).
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження в суді першої інстанції та яким надана відповідна правова оцінка.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року)., 
Колегія суддів перевірила доводи апеляційної скарги на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин у справі, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не дають підстав вважати, що судом порушено норми процесуального права та/або неправильно застосовано норми матеріального права, апеляційні скарги слід залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін.

Керуючись статтями  374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в інтересах яких діє ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  
Повний текст судового рішення складено 12 листопада 2025 року.

Судді:                                                                                О.В. Халаджи
                                                                               
                                                                               О.В. Агєєв                                                                                
Т.В. Космачевська