ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 вересня 2025 року
м. Київ
справа № 303/3063/22
провадження № 61-7930св25
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Луспеника Д. Д., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі:  Мукачівська міська рада, «Релігійна греко-католицька громада           Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)», 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Нам`як Юрій Юрійович, на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області у складі судді Заболотного А. М. від 05 жовтня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду у складі колегії суддів: 
Джуги С. Д., Собослоя Г. Г., Мацунича М. В., від 20 травня 2025 року, і ухвалив таку постанову.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Мукачівської міської ради, «Релігійної греко-католицької громади Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 , про визнання незаконним і скасування рішень Мукачівської міської ради та припинення речового права.
2.           На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначала, що житловий багатоквартирний будинок АДРЕСА_1 складається з трьох квартир та належить на праві спільної сумісної власності співвласникам цих квартир в кількості 12 осіб. Цей будинок знаходиться на земельній ділянці площею по фактичному використанню 3 089, 00 кв. м відповідно до рішення № 326 від 21 серпня 1953 року. Їй належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 у цьому будинку.
3.           Позивачка зазначала, що на підставі рішення Мукачівської міської ради 
від 28 липня 2011 року № 260 їй та третім особам ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як співвласникам квартир багатоквартирного будинку, відповідно до частини другої статті 118 ЗК України у межах норм, встановлених 
статтею 121 ЗК України, надано дозвіл на виготовлення технічної документації, з наступним затвердженням зазначеної документації та наданням безкоштовно земельної ділянки у власність по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,30 га.
4.           05 серпня 2011 року вона та інші співвласники звернулися до сертифікованого в галузі геодезичних робіт підприємства 
ДП «Закарпатгеодезцентр» з питання виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку (державного акту). Після технічних обмірів земельної ділянки з ДП «Закарпатгеодезцентр» був укладений договір № 2-143/12 від 19 квітня 
2012 року та виготовлено технічну документацію із землеустрою для будівництва та обслуговування житлового будинку щодо передачі у спільну сумісну власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 земельної ділянки площею 0,3309 га з цільовим призначенням 02.01 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Технічна документація була погоджена у встановленому законом порядку.
5.           Звернувшись у листопаді 2021 року для завершення оформлення прав на земельну ділянку, 17 листопада 2021 року вона отримала відповідь від 
ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» (колишня назва 
ДП «Закарпатгеодезцентр»), в якій зазначено, що технічна документація із землеустрою була розроблена до 2013 року та відомості не внесені до Державного реєстру земель.
6.           Зважаючи на порушення договірних умов з боку ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство», ОСОБА_1 звернулася до іншої організації з метою укладення договору на проведення робіт із знімання земельної ділянки, і 08 грудня 2021 року уклала договір № 390 з ФОП ОСОБА_5 .
7.           У результаті проведення геодезичних робіт було виявлено, що частина земельної ділянки (загальна площа 0,30 га) на АДРЕСА_1 накладається із земельною ділянкою кадастровий номер 2110100000:02:020:0539, яка знаходиться у постійному користуванні « Релігійної греко -католицької громади Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)». Площа накладення 0,1266 га. Таким чином частина земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному землекористуванні співвласників багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 та щодо якої Мукачівською міською радою прийнято рішення про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, перебуває в користуванні іншої особи.
8.           У зв`язку з цим ОСОБА_1 дізналася, що Мукачівська міська рада рішенням від 27 червня 2019 року № 1416 надала дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування релігійній громаді площею 0,1349 га на АДРЕСА_3 .
9.           У подальшому, відповідно до рішення Мукачівської міської ради 
від 26 вересня 2019 року № 1516 затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування та надану земельну ділянку площею 0,1349 га на АДРЕСА_3 релігійній громаді у постійне користування.
10.        Вказані рішення Мукачівської міської ради ОСОБА_1 вважає незаконними з тих підстав, що вони прийняті усупереч рішенню Мукачівської міської ради                        № 260 від 28 липня 2011 року, яким надано їй дозвіл на виготовлення технічної документації земельної ділянки, з перевищенням повноважень Мукачівської міської ради. Також передача земельної ділянки релігійній громаді відбулася без погодження меж із сусідніми землекористувачами.
11.         ОСОБА_1 наголошує, що саме вона, поряд з іншими власниками квартир в будинку, є законними землекористувачами земельної ділянки, частина якої була передана в користування релігійній громаді на підставі оскаржуваних рішень. Відтак вважає, що єдиною перешкодою для оформлення права власності на земельну ділянку відповідно до рішення Мукачівської міської ради № 260                             від 28 липня 2011 року є та обставина, що частина такої незаконно передана в користування релігійній громаді у зв`язку з чим і змушена звернутися до суду за захистом своїх прав.
12.        Крім того, ОСОБА_1 вважає, що для ефективного захисту її порушених прав та відновлення становища, яке існувало до порушення слід також скасувати державну реєстрацію та припинити право постійного користування «Релігійної греко-католицької громади Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» земельної ділянки, а також скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі шляхом закриття поземельної книги.
13.        З врахуванням наведеного, ОСОБА_1  просила визнати незаконним та скасувати: рішення Мукачівської міської ради № 1416 від 27 червня 2019 року в частині пункту 3 рішення пункту 1 додатку 3; рішення Мукачівської міської ради № 1516 від 26 вересня 2019 року в частині пункту 2 рішення пункту 7 додатку 2; скасувати державну реєстрацію та припинити право постійного користування «Релігійної греко-католицької громади Св.Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» земельною ділянкою з кадастровим номером                                                           № 2110400000:00:02:020:0539 (дата державної реєстрації права 10 жовтня              2019 року, номер запису про право № 33674945); скасувати державну реєстрацію земельної ділянки в Державному земельному кадастрі з кадастровим номером № 2110400000:00:02:020:0539 шляхом закриття поземельної книги.
Основний зміст та мотиви рішення суду першої інстанції
14.        Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
15.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що сам факт користування земельною ділянкою при відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують правомірність користування, не дають права на переважне надання земельної ділянки у власність. Більше того, надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Нормами земельного законодавства не передбачено можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини. До прийняття Мукачівською міською радою оскаржуваних рішень, земельна ділянка не передавалася у користування власникам квартир будинку АДРЕСА_1 , відсутні належні та допустимі докази, які б указували на створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, отже спірна земельна ділянка є комунальною власністю Мукачівської міської ради. Позивачка не довела, що оскаржуваними рішеннями було порушено її прав та інтереси.
Основний зміст та мотиви судового рішення суду апеляційної інстанції 
16.        Постановою Закарпатського апеляційного суду від 20 травня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 
2022 року - без змін.
17.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.  Факт користування земельною ділянкою при відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують правомірність користування, не дає права на переважне надання земельної ділянки у власність, а надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не гарантує особі або невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку. Безпідставними визнані доводи позивачки щодо відсутності погодження з нею меж при передачі в користування земельної ділянки релігійній громаді, оскільки власником такої земельної ділянки є територіальна громада міста Мукачева в особі Мукачівської міської ради, а не позивачка. Оскаржувані рішення прийняті Мукачівської міської радою на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відсутні правові підстави для їх скасування.
Узагальнені доводи касаційної скарги
18.        19 червня 2025 року ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Нам`як Ю. Ю., через підсистему «Електронний суд» подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить суд скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 05 жовтня 2022 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 20 травня 2025 року, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
19.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявниця зазначає неправильне застосування судами норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/17, від 26 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16, від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 04 грудня 2018 року у справі № 910/18560/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19,  від 23 червня 2020 року у справі № 696/1693/15-ц, від 16 червня 2020 року у справі № 689/26/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
20.        Касаційна скарга обґрунтована посиланням на те, що чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо і не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менше знаходить свій вияв у правилах статті 120 ЗК України, 
статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства. Під час вирішення спору судами попередніх інстанцій неправильно застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, що призвели до неправильного вирішення спору. 
21.        Заявниця зазначає, що встановленні у справі обставини свідчать про те, що частина земельної ділянки, площею 0,1266 га, яка знаходиться у фактичному землекористуванні співвласників багатоквартирного будинку перебуває у постійному користуванні «Релігійна греко-католицька громада Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)». Оскаржувані рішення Мукачівської міської ради щодо передачі частини спірної земельної ділянки «Релігійній греко-католицькій громаді Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» прийнятті з порушенням земельного та цивільного законодавства, є незаконними та підлягають скасуванню. Вважає, що судами попередніх інстанцій було застосовано до спірних правовідносин нерелевантні висновки Великої Палати Верховного Суду. 
22.        Позивачка вказує, що у цій справі йдеться про земельну ділянку, пов`язану з багатоквартирним житловим будинком. Земельна ділянка, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, а також яка необхідна для його обслуговування, не є вільною для надання іншим особам без врахування прав співвласників цього будинку. Зазначає, що судами не було надано належної оцінки тому факту, що вона є співвласницею квартири у багатоквартирному будинку, і ця земельна ділянка є прибудинковою територією. 
23.        Заявниця стверджує, що вона мала усі легітимні сподівання та правомірні очікування на завершення процедури надання саме спірної земельної ділянки їй та іншим співвласникам будинку АДРЕСА_1 , у власність, шляхом завершення процедури приватизації земельної ділянки під багатоквартирним будинком. Чинне, на час виникнення спірних правовідносин і цей час, земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.  
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
24.        Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі № 303/3063/22.
25.        Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2025 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу
26.        У поданому відзиві на касаційну скаргу Мукачівська міська рада посилається на те, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, такими, що ухвалені на підставі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Позивачкою не було доведено порушення її прав, свобод та інтересів оскаржуваними рішеннями Мукачівської міської ради. Судами попередніх інстанцій встановлено відсутність поважних причин неподання у передбачений законом строк технічної документації на земельну ділянку для її затвердження, а відтак зволікання позивачки було безпідставним. Зокрема у матеріалах справи відсутні докази порушення договірних умов з боку ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство». Позивачка з 2011 року не вчиняла активних дій щодо оформлення прав на спірну земельну ділянку разом із іншими співвласниками багатоквартирного будинку.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27.         ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_1 відповідно до свідоцтва про право власності на житло 
від 28 листопада 2006 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 13469816 від 06 лютого 2007 року. Будинок АДРЕСА_1 є багатоквартирним та складається з трьох квартир, співвласниками решти яких є треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
28.        На підставі звернень позивачки ОСОБА_1 та третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,                 ОСОБА_4 , 28 липня 2011 року Мукачівською міською радою було прийняте рішення № 260 «Про передачу земельних ділянок у власність», відповідно до якого таким особам на підставі частини другої статті статі 118 ЗК України, в межах норм встановлених статтею 121 ЗК України, надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на землю громадян з наступним затвердженням зазначеної документації на сесії Мукачівської міської ради та наданням земельної ділянки у власність на землях АДРЕСА_1 , орієнтовною площею              0,30 га. 
29.        В подальшому на замовлення позивачки та третіх осіб 
ДП «Закарпатгеодезцентр» було виготовлено технічну документацію із землеустрою, яка наявна в матеріалах справи.
30.        08 грудня 2021 року позивачка ОСОБА_1 , з метою оформлення права власності на земельну ділянку на АДРЕСА_1 на підставі рішення Мукачівської міської ради № 260 від 28 липня 2011 року уклала договір № 390 з ФОП ОСОБА_5 «Про виконання проектних та вишукувальних робіт». 
В результаті проведення геодезичних робіт із знімання земельної ділянки було виявлено, що частина земельної ділянки (загальна площа 0,30 га) на                                         АДРЕСА_1 накладається на земельну ділянку кадастровий номер 2110100000:02:020:0539.
31.        Матеріалами справи також встановлено, що 27 червня 2019 року Мукачівською міською радою було прийнято рішення № 1416 «Про встановлення меж землекористувань підприємств, установ, організацій, суб`єктів підприємницької діяльності та громадян на землях міста Мукачева». 
32.        В пункті 3 вказаного рішення вирішено надати дозвіл на розробку проєктів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в постійне користування згідно з додатком 3. Відповідно до пункту 1 додатку 3 до вказаного рішення «Релігійній греко-католицькій громаді Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування на АДРЕСА_3 , площею 0,1349 га.
33.        26 вересня 2019 року Мукачівською міською радою було прийнято рішення № 1516 «Про встановлення меж землекористувань підприємств, установ, організацій, суб`єктів підприємницької діяльності та громадян на землях міста Мукачева». 
34.        В пункті 2 вказаного рішення затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування та надано в постійне користування земельну ділянку згідно з додатком 2. Відповідно до пункту 7 додатку 2 до вказаного рішення затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки на АДРЕСА_3 , площею 0,1349 га, в постійне користування «Релігійній греко-католицькій громаді Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)».
35.        Відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права № 184797133 від 15 жовтня 
2019 року право постійного користування земельною ділянкою, площею            0,1349 га, кадастровий номер 2110100000:02:020:0539, з 10 жовтня 2019 року на підставі рішення Мукачівської міської ради № 1516 від 26 вересня 2019 року зареєстровано за «Релігійною греко-католицькою громадою Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)». 
36.        З інформації з Державного земельного кадастру також встановлено, що власником цієї земельної ділянки є територіальна громада міста Мукачева в особі Мукачівської міської ради.
Позиція Верховного Суду
37.        Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.
38.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
39.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
40.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
41.        Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
42.        Об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, спричинена поведінкою іншої особи.
43.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2021 року 
у справі № 925/642/19 зазначено, що позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
44.        Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права.
45.        Держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю (частина перша статті 152 Земельного кодексу України).
46.        Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
47.        Згідно з частиною другою статті 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
48.        Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
49.        Зазначені положення цивільного та земельного законодавства свідчать про встановлення принципу єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди.
50.        Принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди має фундаментальне значення, він продиктований як потребами обороту, так і загалом самою природою речей, невіддільністю об`єкта нерухомості від земельної ділянки, на якій він розташований. Нормальне господарське використання земельної ділянки без використання розташованих на ній об`єктів нерухомості неможливе, як і зворотна ситуація - будь-яке використання об`єктів нерухомості є одночасно і використанням земельної ділянки, на якій ці об`єкти розташовані. Отже, об`єкт нерухомості та земельна ділянка, на якій цей об`єкт розташований, за загальним правилом мають розглядатися як єдиний об`єкт права власності (пункті 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18)
51.        Власник нерухомого майна має право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване. Ніхто інший, окрім власника об`єкта нерухомості, не може претендувати на земельну ділянку, оскільки вона зайнята об`єктом нерухомого майна (постанова Верховного Суду від 15 грудня 2021 року у справі № 924/856/20).
52.        Відповідно до частин першої, другої статті 386 ЦПК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.
53.        Судами встановлено, що ані позивачка, ані інші співвласники багатоквартирного будинку не завершили у встановленому законом порядку процедуру приватизації спірної земельної ділянки, яку було розпочато ще у                   2011 році.
54.        Так Мукачівською міською радою 28 липня 2011 року було прийняте рішення № 260 «Про передачу земельних ділянок у власність», яким надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою на земельну ділянку на АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,30 га. 
55.        Вимоги позивачки зводяться до того, що її права та права інших співвласників житлового будинку є порушеними, оскільки спірна земельна ділянка фактично перебуває у їхньому користуванні на підставі рішення Мукачівської міської ради № 260 від 28 липня 2011 року, а передача частини цієї земельної ділянки у постійне користування «Релігійній греко-католицькій громаді Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» порушує її права.
56.        Відповідно до частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
57.        Особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку, правові, організаційні та економічні відносини, пов`язані з реалізацією прав та виконанням обов`язків співвласників багатоквартирного будинку щодо його утримання та управління, урегульовано Законом України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».
58.        За визначенням термінів, наведеним у статті 1 зазначеного Закону, прибудинкова територія - це територія навколо багатоквартирного будинку, визначена на підставі відповідної містобудівної та землевпорядної документації, у межах земельної ділянки, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди, що необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку та задоволення житлових, соціальних і побутових потреб власників (співвласників та наймачів (орендарів) квартир, а також нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку (пункт 4); спільне майно багатоквартирного будинку - приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташовані багатоквартирний будинок і належні до нього будівлі та споруди і його прибудинкова територія (пункт 6). 
59.        У частині другій статті 4 цього Закону передбачено, що власники квартир та нежитлових приміщень є співвласниками спільного майна багатоквартирного будинку.
60.        Згідно з частиною першою статті 5 Закону спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.
61.        Відповідно до статті 42 ЗК України земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками (частина перша). Земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкова територія, що перебувають у спільній сумісній власності власників квартир та нежитлових приміщень у будинку, передаються безоплатно у власність або в постійне користування співвласникам багатоквартирного будинку в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина друга).
62.        Стаття 42 ЗК України не передбачає можливості передачі у власність чи користування окремим співвласникам багатоквартирних будинків земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, або її частини (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року в справі № 263/68/17 та 
від 25 травня 2022 року в справі № 344/12943/15).
63.        У постанові Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у справі 
№ 766/8919/18 зазначено, що сам собою факт, що земельну ділянку не передано у власність чи в користування співвласникам багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, не змінює правового статусу цієї земельної ділянки як прибудинкової території та не дає право використовувати її без згоди співвласників будинку.
64.        Отже, на підставі приписів пункту 6 статті 1 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку»,                  статті 382 ЦК України, статті 42 ЗК України виключне право на отримання у власність чи постійне користування земельної ділянки комунальної власності, на якій розташований багатоквартирний житловий будинок, будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, належить співвласникам багатоквартирного будинку.
65.        Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
66.        Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
67.        Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її правильного вирішення, загалом правильно виходив з того, що позивачка не довела належними та допустимими доказами порушення відповідачами її законних прав та інтересів, оскільки сам факт користування спірною земельною ділянкою при відсутності будь-яких правовстановлюючих документів, які підтверджують правомірність користування, не дають переважного права на надання земельної ділянки у власність, а надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.
68.        Позивачка не навела безспірних доказів, які б достовірно свідчили про те, що спірна земельна ділянка, яка передана у постійне користування релігійній громаді, є прибудинковою територією та необхідна для обслуговування багатоквартирного будинку, клопотання про призначення у справі відповідної земельно-технічної експертизи для встановлення вказаних обставин не порушувалося. Окрім зазначеного, інші співвласники багатоквартирного будинку не заявляли самостійних вимог щодо предмета спору.
69.        Судами попередніх інстанцій встановлено, що «Релігійною греко-католицькою громадою Св. Архистратига Михаїла м. Мукачево (Підгоряни)» на розгляд Мукачівської міської ради були подані всі необхідні документи та належним чином дотримано процедуру, а тому підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування і, як наслідок, надання такої в користуванні, не було.
70.        Згідно з матеріалами справи, земельна ділянка багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 не оформлена у власність або користування співвласників багатоквартирного будинку у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Матеріалами справи встановлено, що співвласники багатоквартирного будинку розпочали виготовлення технічної документації з метою приватизації спірної земельної ділянки. Позивачка заявляла про накладення земельної ділянки, яка передана територіальною громадою у користування релігійній громаді, із земельною ділянкою, необхідною для обслуговування багатоквартирного житлового будинку.
71.        У пункті 121 постанови від 22 січня 2025 року у справі № 446/478/19 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що позивач має довести, яка саме земельна ділянка, в яких межах накладається на його земельну ділянку. Захистити право без ідентифікації земельної ділянки неможливо.
72.        Слід також врахувати, що ОСОБА_1 , отримавши дозвіл на виготовлення технічної документації у 2011 року, лише через 10 років ініціювала затвердження такої технічної документації, тобто вже після того, як були прийняті оскаржувані рішення. Позивачкою не наведено вагомих аргументів в обґрунтування поважності обставин, які зумовили перешкоди завершити процедуру приватизації співвласниками житлового будинку земельної ділянки у розумні строки. 
73.        Під час вирішення спору, судами попередніх інстанцій враховано баланс прав та інтересів сторін спору з урахуванням поданих доказів та фактичних обставин справи.
74.        Слід також зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц).
75.        Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів касаційної скарги по суті спору та їх відображення в оскаржених рішенні суду першої інстанції та постанові апеляційного суду (з урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження), питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається, судами сторонам спору надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних правовідносин, а доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують обґрунтованих висновків судів попередніх інстанцій.
76.        Колегія суддів, надаючи оцінку судовим рішенням на предмет їх законності у межах доводів касаційної скарги, погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції. За встановлених у цій справі обставин суди правильно застосували норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, та дійшли загалом обґрунтованих висновків про відмову у задоволенні позовних вимог.
77.        Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать висновкам постановах Верховного Суду України та Великої Палати Верховного Суду, на які заявниця послалася в обґрунтування доводів касаційної скарги.
78.         Верховний Суд неодноразово зауважував, що зважаючи на різноманітність правовідносин та обставин, які стають підставою для виникнення спорів у судах, враховуючи фактичні обставини, які встановлюються судами на підставі наданих сторонами доказів у кожній конкретній справі, суди повинні самостійно здійснювати аналіз правовідносин та оцінку релевантності і необхідності застосування правових висновків Верховного Суду в кожній конкретній справі (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 лютого 2022 року у справі  
№ 201/16373/16-ц, від 08 серпня 2023 року у справі № 910/8115/19 (910/13492/21)).
79.        Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
80.        З урахуванням доводів касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження у справі, меж касаційного перегляду справи, визначених статтею 400 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції та постанови суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Нам`як Юрій Юрійович, залишити без задоволення.
2.           Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської від 05 жовтня 2022 року та постановуЗакарпатського апеляційного суду від 20 травня 2025 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                       Д. Д. Луспеник
 
                                                                                                О. М. Осіян
 
  Н. Ю. Сакара
 
  В. В. Шипович