ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року
м. Київ
справа № 548/2997/21
провадження № 51-1996 км 25
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, на ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року про закриття кримінального провадження № 12021170000000578 відносно
 
ОСОБА_6 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семенівка Полтавської області, жителя АДРЕСА_1 , 
 
який обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2024 року кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, закрито на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з тим, що після повідомлення про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року відмовлено в задоволенні апеляційної скарги прокурора на ухвалу суду першої інстанції.
 
Органом досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався в тому, що він упродовж 2017-2018 років, обіймаючи посаду виконуючого обов`язки директора Державного підприємства - державний шовкорадгосп «Хорольський», будучи службовою особою, умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої юридичної особи, всупереч інтересам служби використав своє службове становище, а саме, під виглядом виконання робіт щодо рекультивації порушених земель незаконно надав представництву, що виконувало будівельні роботи по ремонту автомобільної дороги, у користування земельну ділянку Державного підприємства, на якій представництво здійснювало видобуток корисних копалин для використання у будівництві, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави.
 
Суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні задовольнив клопотання захисника обвинуваченого та закрив кримінальне провадження. Місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов висновку, що після повідомлення ОСОБА_6 про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України, який не був продовжений у встановленому законом порядку. 
 
Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі прокурор просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Зазначає, що 22 липня 2017 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України, у провадженні № 12017170330000352, яке в результаті перекваліфікації та виділень згенерувалося у кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 364 КК України, щодо ОСОБА_6 . Суди зробили безпідставний висновок, що у об`єднаному кримінальному провадженні  закінчився загальний строк досудового розслідування.
Крім того, суди не врахували положення п. 4 параграфу 2 розділу 4 Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», де зазначено, що ряд змін, в тому числі доповнення ч. 1 ст. 284 КПК України пунктом 10, вводяться в дію через три місяці після набрання чинності цим Законом, тобто з 16 березня 2018 року. А тому положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України поширюються на провадження, внесені до ЄРДР після цієї дати. В той час як кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 внесено до ЄРДР 22 липня 2017 року, а тому воно не підлягало закриттю на підставі цієї норми закону.
Також безпідставним вважає твердження суду, що після повідомлення ОСОБА_6 про підозру 11 травня 2021 року та до надходження до суду обвинувального акту пройшло більше двох місяців, а тому строки досудового розслідування закінчилися. Суд не взяв до уваги, що внаслідок інформації, що ОСОБА_6 є депутатом міської ради, повідомлення його про підозру неуповноваженою особою визнано такою, що не відбулося, про що є постанова прокурора від 07 липня 2021 року. 
ОСОБА_6 було повторно повідомлено про підозру 10 червня 2021 року, а отже з цього моменту слід рахувати строк досудового розслідування. Крім того, ухвалою слідчого судді від 27 липня 2021 року було продовжено строк досудового розслідування до 10 листопада 2021 року. Тому прокурор вважає, що строк ним не пропущений.
Суд апеляційної інстанції не перевірив належним чином доводів апеляційної скарги, не дав на них умотивованих відповідей, а тому ухвала цього суду не відповідає вимогам ст. 419 КПК України.
 
Позиції інших учасників судового провадження
 
ОСОБА_6 подав до суду касаційної інстанції заперечення на касаційну скаргу прокурора, де наводить мотиви своєї незгоди зі скаргою, а також просить суд касаційної інстанції надати іншу правову оцінку доказам.
 
Прокурор у суді касаційної інстанції підтримала скаргу та просила її задовольнити.
 
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження у касаційному суді
 
Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
 
Згідно зі ст. 433 цього Кодексу суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тому прохання ОСОБА_6 про надання судом касаційної інстанції власної оцінки доказам виходить за межі компетенції суду.
 
При вирішенні питання про наявність зазначених у ч. 1 ст. 438 КПК України підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу. Статтею 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
 
Мотиви суду
 
Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
 
За змістом статей 314, 315 КПК України підготовче судове засідання є обов`язковою самостійною стадією кримінального процесу, метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Під час підготовчого засідання суд має право прийняти обмежене коло рішень. 
 
Для прийняття рішення про закриття кримінального провадження у випадку встановлення підстав, передбачених п.п. 5-8, 10 ч. 1 або ч. 2 ст. 284 КПК України, слід здійснити дослідження певних обставин, які містяться в матеріалах досудового розслідування. Проте, обсяг такого дослідження є обмеженим. Зокрема, суд може здійснити певні обчислення процесуальних строків, які не вимагають надання оцінки процесуальним документам та не заперечуються учасниками судового провадження.
 
Цих вимог судом першої інстанції не було дотримано.
 
Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» ч. 1 ст. 284 КПК України була доповнена пунктом 10. 
 
Згідно цього пункту кримінальне провадження закривається в разі, якщо після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 цього Кодексу, крім випадку повідомлення особі про підозру у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи. Зміст абз. 2 ч. 7 ст. 284 та розділу ІV КПК України визначає, що якщо обставини, передбачені, зокрема п. 10 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу, виявляються під час судового провадження, тобто і під час підготовчого судового засідання, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження.
 
Пунктом 4 параграфу 2 розділу 4 цього Закону визначено, що ряд змін, зокрема що стосуються п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, вводяться в дію через 3 місяці після набрання чинності цим Законом, не мають зворотної дії в часі та застосовуються до справ, по яких відомості про кримінальне правопорушення внесені до ЄРДР після введення в дію цих змін.
 
Постановою об`єднаної палати ККС (справа № 711/8244/18 від 11 вересня 2023 року) визначено алгоритм обчислення процесуальних строків та датою введення в дію положень, вказаних у п. 4 § 2, в тому числі що стосуються п. 10 ч. 2 ст. 284 КПК України, є 16 березня 2018 року. Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що положення цього пункту не поширюються на кримінальні провадження, відомості щодо яких внесені до ЄРДР до вказаної дати.
 
Відповідно до ч. 7 ст. 217 КПК України днем початку досудового розслідування у провадженні, виділеному в окреме провадження, є день, коли було розпочато розслідування, з якого виділено окремі матеріали, а у провадженні, в якому об`єднано матеріали кількох досудових розслідувань, - день початку розслідування того провадження, яке розпочалося раніше.
 
В постанові об`єднаної палати ККС від 07 жовтня 2024 року (справа № 755/6898/21) зазначено, що хоча до внесення змін Законом № 2147-VІІІ у статтю 217 КПК України відповідного положення кримінальний процесуальний закон не містив, однак можливість об`єднання та виділення кримінальних проваджень була й до внесення зазначених змін. А тому колегія суддів зробила висновок, що саме такий порядок визначення початку перебігу строку досудового розслідування є логічним і обґрунтованим, а тому має бути застосованим до визначення початку досудового розслідування в усіх об`єднаних провадженнях.
 
Враховуючи викладене, важливим є питання правильного визначення початку строку досудового розслідування у конкретному кримінальному провадженні, особливо якщо воно було декілька разів об`єднано чи виділено з іншого провадження.
 
З матеріалів кримінального провадження відносно ОСОБА_6 убачається, що відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 240 КК України (первинне кримінальне правопорушення), у кримінальному провадженні № 12017170330000352 було внесено до ЄРДР 22 липня 2017 року за фактом скоєння цього злочину. У подальшому відбулося декілька об`єднань та виділень із матеріалів кримінального провадження інших матеріалів, які внесені до ЄРДР за іншими номерами, кримінальні правопорушення перекваліфіковувалися та закривалися. 
 
Зокрема, 12 липня 2018 року до ЄРДР було внесено відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України за № 42018170000000189, яке в подальшому було об`єднане з первинним кримінальним провадженням № 12017170330000352. В процесі досудового розслідування кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 240 КК України, було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 367 цього Кодексу, матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження № 12021170000000578, а 02 листопада 2021 року кваліфікацію змінено на ч. 2 ст. 364 КК України.
 
Прокурор у касаційній скарзі стверджує, що перекваліфікація з ч. 2 ст. 240 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України відбулося щодо первинного кримінального правопорушення, яке було внесено в ЄРДР 22 липня 2017 року за фактом вчинення цього злочину, тобто до набрання чинності Законом № 2147-VІІІ, а тому положення п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України до нього не можуть бути застосовані. Такі ж доводи прокурор висловлював і в судах попередніх інстанцій.
 
Отже, для встановлення початку перебігу строку досудового розслідування у цьому випадку слід було дослідити матеріали провадження, перевірити дати внесення відомостей в ЄРДР по кожному кримінальному правопорушенню, співставити їх з інформацією про об`єднання та виділення матеріалів кримінальних проваджень, чітко встановити, яке кримінальне правопорушення було перекваліфіковане з направленням до суду обвинувального акту. Лише на основі ретельного дослідження цих відомостей можна було зробити висновок про дотримання чи недотримання прокурором строків, передбачених ст. 219 КПК України. 
 
Звертаючись до суду із клопотанням про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_6 з підстав закінчення строків досудового розслідування відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України на стадії підготовчого судового провадження, захисник послався на те, що досудове розслідування у кримінальному провадженні було розпочато 22 липня 2017 року, а отже передбачені процесуальним законом строки досудового розслідування закінчилися.
 
Натомість прокурор заперечував це твердження сторони захисту, посилаючись на те, що вимоги ч. 2 ст. 219 КПК України в редакції від 03 жовтня 2017 року не застосовуються до вказаного кримінального провадження. Крім того, прокурор посилався на ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 23 лютого 2021 року та від 27 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 12017170330000352 про продовження строку досудового розслідування, під час розгляду якого, зокрема, досліджувалося питання щодо можливого порушення цих строків. Ця ухвала слідчого судді не скасована. Саме із вказаних матеріалів прокурором 28 серпня 2021 року були виділені матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 367 КК України, які внесені до ЄРДР за № 12021170000000578, де його дії були перекваліфіковані на ч. 2 ст. 364 КК України з подальшим пред`явленням підозри і направленням обвинувального акту до суду.
 
Таким чином, сторона обвинувачення висувала доводи, які підлягали перевірці шляхом дослідження документів.
 
У постанові об`єднаної палати ККС від 17 лютого 2025 року сформульовано висновок, який зводиться до того, що суд першої інстанції в підготовчому судовому засіданні, з метою вирішення клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, має право дослідити додані до клопотання процесуальні документи. При цьому за наявності вмотивованих заперечень учасників провадження, перевірка обґрунтованості і достовірності інформації з таких процесуальних документів здійснюється судом під час судового розгляду.
 
Отже, суд першої інстанції, вдавшись до оцінки дій слідчого та постанов прокурора, не врахував, що норми чинного КПК України не дають суду повноважень на стадії підготовчого судового засідання здійснювати перевірку законності цих дій, обґрунтованості та достовірності інформації з процесуальних документів, оскільки з`ясування цих обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання, адже вони мають бути перевірені судом під час судового розгляду.
 
У контексті викладеного суд першої інстанції при постановленні ухвали щодо ОСОБА_6 допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, які у відповідності до ст. 412 КПК України є істотними, прийняв передчасне рішення про закриття кримінального провадження, а тому ця ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 цього Кодексу. Допущені судом істотні порушення вимог кримінального процесуального закону позбавляють суд касаційної інстанції можливості перевірити доводи прокурора щодо дотримання строків досудового розслідування після повідомлення особи про підозру, як про це пише прокурор у скарзі.
 
Оскільки під час апеляційного перегляду суд апеляційної інстанції не виправив порушення, допущені місцевим судом, без дослідження всіх обставин зробив висновки, які не відповідають судовій практиці в подібних правовідносинах, належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора, які є аналогічними доводам його касаційної скарги, чим істотно порушив вимоги ст. 419 КПК України, тому скасуванню підлягає й ухвала цього суду.
 
Урахувавши наведене, Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню. У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне скасувати судові рішення.
 
З цих підстав суд ухвалив:
 
Касаційну скаргу прокурора задовольнити.
Ухвалу Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 квітня 2024 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 24 лютого 2025 року у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                                    ОСОБА_2                                       ОСОБА_3