справа № 369/326/23
головуючий у суді І інстанції Пінкевич Н.С.
провадження № 22-ц/824/4678/2025
суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Мостова Г.І. 
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
24 вересня 2025 року                                                                     м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Мостової Г.І.,
суддів: Березовенко Р.В., Лапчевської О.Ф., 
за участі секретаря судового засідання Лазоренко Л.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Боднар Богдани Євгеніївни на рішення Києво-Святошинсього районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року
у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини, -
в с т а н о в и в :
У січні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинсього районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , у якому просила суд: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , до досягнення дитиною 14 років.
Позов обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 2015 року. 
Сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_4 , 2016 року народження. Спільне життя не склалось, шлюб розірваний за рішенням суду у жовтні 2022 року. Після припинення спільного проживання, дитина залишалась проживати разом з нею. Батько дитини мав безперешкодний доступ до побачень з сином, проводив з ним необмежений час. При цьому відповідач зовсім не цікавився забезпечення дитини.
З літа 2022 року ОСОБА_2 почав наполягати на вивезення сина за кордон у безпечне місце, незважаючи на те, що за місцем свого постійного проживання дитина має вже стійкі соціальні зв`язки. 
23 листопада 2022 року під час повітряної тривоги ОСОБА_2 забрав сина, мотивуючи це необхідністю завезти сина у безпечне місце. Наступного дня позивач приїхала забрати сина, але відповідач не віддав сина та почав його переховувати. З того часу вона бачила сина всього кілька разів та лише у присутності відповідача. Її прохання поспілкуватись по телефону з сином ігноруються. ОСОБА_2 вказує, що їй дитина не потрібна, він буде ним сам займатись. При зверненні відповідача до служби у справах дітей щодо визначення місця проживання дитини з батьком зовсім не подано інформацію про наявність у нього заборгованості за кредитним договором, відкриті виконавчі провадження, відсутність житла, відсутність заробітку, наявність суттєвих проблем зі здоров`ям. Всі ці обставини унеможливлюють визначення місця проживання дитини з батьком. Крім того, це також суперечить інтересам дитини.
 
У лютому 2023 року до Києво-Святошинсього районного суду Київської області надійшов зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , у якому він просить суд: визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_2 .
Зустрічний позов обґрунтовано тим, що після припинення спільного проживання сторін між ними було погоджено проживання дитини з кожним з батьків почергово, через день, а згодом - через тиждень. Під час тижня, коли дитина проживала з ним, він все одно кожного дня забирав та відводив дитину до навчального закладу та повертав позивачу. Натомість позивач влаштовувала своє особисте життя з іншим чоловіком та його дитиною.
У подальшому позивач намагались вирішити місце проживання дитини у службах у справах дитини Білогородської сільської ради. На пропозицію останніх щодо медіації він погодився. 
Але ОСОБА_1 звернулась вже до служби в Боярській міській раді. ОСОБА_2 звернувся до служби за місцем проживання дитини - Борщагівської сільської ради. Але розгляд заяв було припинено через наявність судового спору.
Вказує, що він ніколи не мав наміру вивезти дитину за кордон, а лише брав дитину на відпочинок. Позивач надала нотаріальну згоду на виїзд дитини. Після закінчення відпочинку він повернувся з дитиною перед початком навчального року. Також він брав дитину на відпочинок у Карпати.
23 листопада 2022 року під час повітряної тривоги ОСОБА_2 поїхав до позивача забрати їх до сховища (у приватному будинку, де він мешкає, та де на початку війни вони всі переховувались). Але позивач не поїхала, оскільки намагалась вирішити конфлікт з своїм цивільним чоловіком. За її викликом до поліції він надав пояснення та жодної кримінальної справи порушено не було. Зазначає, що ОСОБА_1 у першу чергу має вирішити конфлікт у своїй родині, а потім забирати дитину.
Зазначив, що він працює, має дохід достатній для утримання дитини. За час спільного життя з ОСОБА_1 , остання ніколи не працювала, перебувала на його повному утриманні. Судове провадження щодо нього - це видача дублікату виконавчого листа. Він займався влаштуванням дитини до школи, яка знаходиться поруч з його місцем проживанням. Він постійно займався та займається вихованням дитини, забезпеченням матеріального утримання, піклується про здоров`я дитини, його всебічним розвитком.
 
Рішенням Києво-Святошинсього районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області про визначення місця проживання дитини.
Визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , почергово з кожним з батьків, у такому порядку: два тижні з батьком ОСОБА_2 та два тижні з матір`ю ОСОБА_1 .
Двотижневий період проживання дитини з кожним з батьків починається з 17:00 год. неділі та завершується через два тижні о 17:00 год. неділі.
Перші два тижні, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає з мамою.
По завершенні двох тижнів, протягом яких дитина проживали з батьком чи матір`ю, той з батьків, з ким вони проживали, зобов`язаний супроводити (привезти) дитину до місця проживання іншого з батьків та передати під фізичну опіку іншого з батьків.
У задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що як мати ОСОБА_1 , так і батько ОСОБА_2 люблять та опікуються своїм сином ОСОБА_4 , працюють, мають дохід, готові нести витрати на утримання свого сина, не перебувають на обліку у психіатра чи нарколога, шкідливих звичок не мають. Встановлення місця проживання дитини і з матір`ю, і з батьком, по два тижні з кожним (з понеділка по неділю) - буде максимально відповідати інтересам дитини, спрямовано на забезпечення гармонійного розвитку дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. Зазначене буде відповідати як найкращим інтересам дитини, сприятиме повноцінному вихованню та розвитку.
 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник                 ОСОБА_1  - адвокат Боднар Б.Є. подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Києво-Святошинсього районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 .
Апеляційна скарга мотивована тим, що фактично суть оскаржуваного рішення звелась до формулювання щодо врахування найкращих інтересів малолітньої дитини, та на думку суду першої інстанції, спір виник не через викрадення батьком дитини, та позбавлення матері будь-якого спілкування з дитиною, а виключно через неможливість дорослих знайти спільну мову. 
Вказує, що суд першої інстанції помилково вказав про наявність начебто домовленості у батьків щодо почергового проживання дитини, а також судом першої інстанції не надано оцінки доказів, поданих стороною первісного позивача.
Разом з тим, посилається на те, що судом першої інстанції прийнято до уваги докази сторони відповідача.
Зазначає, що відповідачем до зустрічної позовної заяви надано: акт обстеження житлово-побутових умов, договір оренди житлового приміщення № 0309, договір оренди житлового приміщення № 1011, характеристику та довідку про склад сім`ї, довідку з банку від 09 грудня 2022 року про залишок коштів на рахунку, довідки з ТОВ «Клініка Гальченко В.В.»
Будь-яких інших документів батьком для встановлення місця проживання дитини з ним надано не було, ні на засідання комісії, ні до зустрічного позову. Лише після закриття підготовчого судового засідання, та неодноразового наголошення стороною позивача - ОСОБА_1 про відсутність сталого місця проживання та місця роботи, останнім було надано договір дарування між ним та своєю матір`ю, та відкрито ФОП на рахунок якого, згідно з банківської виписки, заведено грошові кошти у сумі 50 000 грн. Ніяких інших документів та доказів щодо регулярних доходів для утримання дитини або наявності сталого місця проживання - батьком не надано та матеріали справи не містять.
Вказує, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішення зазначає про те, що сторони мають мирно врегульовувати питання щодо місця проживання дитини, проте вказане виглядає дивним при вже наявному судового спору, крім того є помилковим посилання на неможливість врегулювати спір мирно зі сторони позивача, яка начебто забороняла бачитися батькові з дитиною. Оскільки сам відповідач у зустрічному позові зазначив, що ОСОБА_1 жодним чином не обмежувала позивача за зустрічним позовом у спілкуванні з дитиною і він міг вільно прийти і забрати дитину з дитячого садочку. 
Апелянт посилається на те, що прийняті судом першої інстанції доводи відповідача за первісним позовом про те, що він має стабільний самостійний не малий дохід є необґрунтованими, оскільки жоден з доданих до зустрічної позовної заяви копій договорів не підтверджує отримання доходів.
Зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення взято до уваги документи, які були долучені позивачем за зустрічним позовом до зустрічної позовної заяви, які не підтверджують та не обґрунтовують його позовні вимоги.
Посилається на те, що відповідач є не працевлаштований, відкритий ФОП під час розгляду справи і наявність одноразової виписки про наявність на рахунку 50 000 грн не свідчить про регулярний та постійний дохід, у нього відсутнє житло, він має боргові зобов`язання (на сайті судової влади міститься інформація про його виклик до суду з приводу не сплати коштів банку); майно перебуває в арешті згідно з даними виконавчої служби; має проблеми зі здоров`ям (оформлена друга група інвалідності). 
Що стосується доводів позивача за зустрічним позовом про те, що його батьки склали заповіти, та який прийнято судом першої інстанції до уваги, якими заповіли все своє майно йому, слід зазначити, що заповіт є волевиявленням на випадок смерті особи. Таким чином, станом на сьогодні у позивача за зустрічним позовом відсутні будь-які майнові права на майно перелічене у заповіті ОСОБА_5 та заповіті ОСОБА_6 
17 вересня 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Калініченко О.В. подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, а саме: висновку психолога, нотаріально посвідченої заяви                       ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, медичні довідки та виписки ОСОБА_3 , копії паспорту громадянина України для виїзду за кордон.
Згідно з частиною 8 статті 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Отже, єдиний винятковий випадок, коли є можливим прийняття судом                  (у тому числі апеляційної інстанції) доказів з порушенням встановленого процесуальним законом строку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії, тягар доведення яких також покладений на учасника справи, у цьому випадку на відповідача.
Пунктом 6 частини 2 статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційний скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.
 
Відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Системний аналіз змісту пункту 6 частини 2 статті 356, частин 1-3 статті 367 ЦПК України вказує на те, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі подання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.
 
Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною 2 статті 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Відповідно до статті 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Заявляючи клопотання про долучення указаних доказів, позивачем не обґрунтовано та не надано доказів неможливості подання таких до суду першої інстанції у строк, передбачений частиною 2 статті 83 ЦПК України, з причин, що об`єктивно не залежали від неї, у зв`язку з чим апеляційним судом такі не приймаються та підлягають залишенню без розгляду, як подані після закінчення процесуальних строків.
 
Інші учасники справи, повідомлені належним чином про розгляд справи у суді апеляційної інстанції, не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направили.
 
Представники ОСОБА_1 - адвокати Боднар Б.Є., Калініченко О.В. у судовому засіданні підтримали вимоги апеляційної скарги.
Від представника Служби у справах дітей Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області - Лещенко М.О. надійшла заява про розгляд справи за відсутністю представника служби. 
Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Виходячи з положень статті 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т. ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні, а з огляду на положення статті 372 ЦПК України явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.
Зважаючи на вимоги частини 9 статті 128, частини 5 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла висновку про таке.
 
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 12 серпня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстрований шлюб у Святошинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 12 т. 1).
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с .13 т. 1).
Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 жовтня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано (а.с. 14-15 т. 1).
Згідно з довідкою від 16 червня 2022 року № 04-19/1699 ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16 т. 1).
Відповідно до довідки від 28 листопада 2022 року, виданої ТОВ «УК Комфорт сервіс 6», ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17 т. 1).
Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав від 11 липня 2022 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_7 (а.с. 20 т. 2).
Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов від 20 червня 2023 року, складеного депутатом Бучанського району Київської області, ОСОБА_1 проживає разом із сином ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Умови проживання задовільні, наявні усі матеріально-побутові умови для розвитку дитини (а.с. 126 т. 2).
19 грудня 2022 року ОСОБА_1 зверталася до Служби у справах дітей Боярської міської ради із заявою про визначення місця проживання ОСОБА_3 разом із нею (а.с. 18 т. 1).
З характеристики №1107 від 11 липня 2022 року, наданої ТОВ «МЦ Поруч», вбачається, що ОСОБА_1 працює в ТОВ «МЦ Поруч» на посаді юрисконсульта, за час роботи зарекомендувала себе як дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення у питаннях, що стосуються її професійної діяльності. За характером спокійна та врівноважена, жодної скарги від клієнтів певної сфери обслуговування не надходило, тільки позитивні відгуки (а.с. 19 т. 1).
Відповідно до характеристики, виданої ТОВ «Максимум-нет», ОСОБА_1 проходила стажування в ТОВ «Максимум-нет» з 01 вересня по 25 листопада 2022 року. За час роботи проявила себе як працелюбний і відповідальний співробітник, відмінно організовує та забезпечує ведення результативної роботи (а.с. 20 т. 1).
Згідно з довідкою від 12 липня 2022 року, видною ТОВ «МЦ Поруч», ОСОБА_1 за період з березня по червень 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 100 000 грн, середньомісячна заробітна плата становить 25 000 грн (а.с. 21 т. 1).
Відповідно до довідки, виданої ТОВ «Максимум-нет», ОСОБА_1 за період з 01 вересня 2022 року по 26 листопада 2022 року нараховано заробітну плату у розмірі 45 000 грн (а.с. 22 т. 1).
ОСОБА_3 з 06 червня 2022 року відвідує приватний заклад дошкільної освіти «Хеппі Роні Борщагівка» села Петропавлівська Борщагівка, що підтверджується довідкою від 11 липня 2022 року (а.с. 23 т. 1).
Згідно з довідками про проходження наркологічного та психіатричного оглядів від 12 грудня 2022 року протипокази до керування ОСОБА_1 автотранспортом відсутні (а.с. 24-25 т. 1).
28 листопада 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Київської обласної прокуратури із заявою про те, що її колишній чоловік ОСОБА_2 приїхав до неї 23 листопада 2022 року, попросив взяти сина на декілька годин щоб провести із ним час, після чого на зв`язок не виходив, дитину не повернув. Де перебуває дитина на теперішній час їй не відомо (а.с. 26 т. 1).
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець 30 листопада 2022 року, вид економічної діяльності 85.59 Інші види освіти (а.с. 51 т. 2).
З податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця вбачається, що ОСОБА_1 за перший квартал 2023 року отримала загальну суму доходу у розмірі 109 100 грн (а.с. 51 т. 2).
З податкової декларації платника єдиного податку фізичної особи-підприємця вбачається, що ОСОБА_1 за три квартали 2022 року отримала загальну суму доходу у розмірі 20 000 грн (а.с. 54 т. 2).
Згідно з довідкою, виданою Центром хореографічного мистецтва «Постолята», ОСОБА_3 відвідує заняття з хореографії з квітня 2023 року по теперішній час, на зайняття його приводить мама ОСОБА_1 (а.с. 125 т. 2).
Відповідно до довідки від 08 лютого 2022 року ОСОБА_2 систематично вранці приводить до садочку ДНЗ «Хеппі Роні Борщагівка» ОСОБА_3 , а також ввечері забирає (а.с. 54 т. 1).
ОСОБА_2 надано підтвердження бронювання готелю у Республіці Греція на своє ім`я та на ім`я сина ОСОБА_3 з 19 по 26 серпня 2022 року (а.с. 56 т. 1).
Згідно з довідками про проходження наркологічного та психіатричного оглядів від 04 січня 2023 року протипокази до виконання ОСОБА_2 функцій опікуна відсутні (а.с. 84-85 т. 1).
Згідно з характеристикою від 01 листопада 2022 року, виданою старостою села Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 фактично проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . За місцем проживання характеризується позитивно. Громадського порядку у селі не порушував, скарг від жителів села на його поведінку в сільську раду не надходило (а.с. 86 т. 1).
01 січня 2023 року ОСОБА_2 уклад договір найму приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 87 т. 1).
Відповідно до виписки з банківського рахунку ОСОБА_2 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», станом на 28 листопада 2022 року залишок з урахуванням кредитного ліміту по рахунку становить 98 883 грн 60 коп. (а.с. 89 т. 1).
Згідно з випискою з банківського рахунку ОСОБА_2 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», станом на 09 грудня 2022 року залишок з урахуванням кредитного ліміту по рахунку становить 216 575 грн 73 коп. (а.с. 90 т. 1).
Відповідно до виписки з банківського рахунку ОСОБА_2 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», станом на 10 грудня 2022 року залишок з урахуванням кредитного ліміту по рахунку становить 50 100 грн (а.с. 91 т. 1).
Згідно з випискою з банківського рахунку ОСОБА_2 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», станом на 15 лютого 2023 року залишок з урахуванням кредитного ліміту по рахунку становить 301 896 грн 72 коп. (а.с. 92 т. 1).
ОСОБА_6 та ОСОБА_5 складно заповіти, у яких вони на випадок смерті заповіли належне їм майно ОСОБА_2 (а.с. 93-94 т. 1).
Будинок за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 12 березня 2024 року (а.с. 40 т. 2).
Відповідно до характеристики від 07 березня 2024 року, складеної директором Ліцея № 1 с. Петропавлівська Борщагівка Бучанського району Київської області, ОСОБА_2 призначений на посаду сторожа Ліцею № 1 01 грудня 2023 року. За час роботи зарекомендував себе як відповідальний і дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення у питаннях, що стосуються його професійної діяльності (а.с. 13 т. 2).
З акта обстеження умов проживання, складеного Центром надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області від 25 листопада 2022 року, вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають за адресою: АДРЕСА_2 , умови проживання задовільні, кімнати об лаштовані меблями та технікою. Дитина має окрему кімнату, ліжко, шафу для речей, стіл для виконання домашніх завдань, іграшки. Мають родинні стосунки, їздять відпочивати у Карпати та Республіку Грецію. У помешканні дотримуються санітарних норм. В будинку чисто, для дитини створені усі необхідні умови, дитина усім забезпечена (а.с. 105 т. 1).
Відповідно до довідки від 28 листопада 2022 року, видної Ліцеєм № 1 с. Петропавлівська Борщагівка, ОСОБА_3 навчається у 1-к класі (а.с. 114 т. 1).
07 лютого 2022 року ОСОБА_2 укладений договір про надання послуг з Приватним закладом дошкільної освіти «Джомасофік» (а.с. 117 т. 1).
06 червня 2022 року ОСОБА_2 укладений договір про надання освітніх послуг у сфері дошкільної освіти з Приватним закладом дошкільної освіти «Хеппі Роні Борщагівка» (а.с. 120 т. 1).
Згідно з висновком психолога ОСОБА_8 02 грудня вона провела тест «Малюнок родини» з ОСОБА_3 для визначення внутрішньосімейних відносин з точки зору дитини. Інтерпретуючи результати діагностики можна наголосити на тому, що тато займає головну роль у житті дитини.                               Мама на малюнку відсутня, що свідчить про те, що вона відсутня у житті дитини та не приділяє належну увагу у вихованні (а.с. 112 т. 1).
Відповідно до психологічних спостережень та рекомендацій від 13 грудня 2023 року, складених фахівцем у галузі психології ОСОБА_9 , малолітній ОСОБА_3 має емоційний зв?язок як з матір?ю ОСОБА_1 , так і з батьком ОСОБА_2 . Враховуючи психоемоційний стан малолітнього ОСОБА_3 , вікові потреби дитини в сталому визначенні пріоритетів щодо розвитку емоційно-вольової, когнітивної сфери та розвитку емоційного інтелекту й визначенню своїх потреб, кордонів та кордонів інших, налагодженню причинно-наслідкових ланцюгів та розуміння своєї відповідальності за ті чи інші вчинки, малолітньому ОСОБА_4 доцільно проживати з матір`ю, де є стала модель повноцінної сім`ї та закриваються всі базові потреби. Екологічне відповідальне відношення матері ОСОБА_1 до ролі рідного батька ОСОБА_2 в житті сина й розуміння, що її цивільний чоловік ОСОБА_10 може бути другом й наставником для малолітнього ОСОБА_4 , але не замінить батька, який має пріоритетну позицію, свідчить про зрілу позицію та виставлення інтересах дитини на перше місце і є оптимальними умовами для ОСОБА_4 в цій ситуації. Для відновлення здоров`я дитини та загального розвитку як особистості, сприяють всі умови, створені ОСОБА_1 та її цивільним чоловіком ОСОБА_10 (а.с. 63-65 т. 2)
Відповідно до висновку виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області № 27014Р від 21 червня 2023 року вважаються за доцільне та таким, що відповідає інтересам дитини визначити місце проживання ОСОБА_3 , 2016 року народження, разом з батьком ОСОБА_2 (а.с. 205-207 т. 1).
Також у вказаному висновку вказано, що:
наразі малолітній ОСОБА_3 проживає порівну в обох з батьків;
ОСОБА_2 є фізичною особою підприємцем, займається будівництвом житлових та не житлових будівель. Має постійний стабільний дохід у вигляді заробітної плати в достатньому розмірі, що дає змогу створити всі необхідні умови проживання та задовольнити потреби дитини;
ОСОБА_1 повідомила, що бажає визначити місце проживання дитини з собою у зв`язку з тим, що мала місце ситуація, коли батько забрав сина до себе і довгий час не віддавав його матері. Також повідомила, що наразі вони приходять до певної домовленості та намагаються самостійно прийти згоди щодо часу перебування дитини, ділять час порівну;
ОСОБА_2 повідомив, що дійсно забрав сина у зв`язку із загрозою ракетної небезпеки, але ніяким чином не перешкоджав матері в побаченнях з сином;
працівниками служби у справах дітей Борщагівської сільської ради спільно з психологом КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» було проведено бесіду з малолітньою дитиною ОСОБА_3 . В результаті бесіди встановлено, що дитина не готова обирати з ким хоче проживати, любить однаково обох батьків та хоче щоб батьки проживали разом;
ОСОБА_1 повідомила, що у зв`язку з бажанням сина, вони планують збільшити час його перебування в кожного з батьків. Також, зазначила, що рішення суду щодо визначення місця проживання не вплине на перебування сина у кожного з батьків порівну. 
 
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини 1 статті 18, частини 1 статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
 
Згідно з частинами 2, 8, 9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Статтею 7 СК України визначено, що  сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Згідно зі статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Відповідно до частини 1 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (частина 1 статті 160 СК України).
Виходячи зі змісту частини 6 статті 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання.
Статтею 161 СК України визначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Сімейні спори, які стосуються інтересів дітей та їх батьків, необхідно розглядати з урахуванням принципів правового статусу дитини, які закріплені у Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 21 грудня 1995 року), зокрема, при ухваленні всіх рішень, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси мають першорядне значення і повинні повністю й ефективно дотримуватися, держава має позитивні зобов`язання щодо дітей, щоб будь-які вжиті заходи ніколи не шкодили їхньому здоров`ю та розвитку (забезпечує у максимально можливій мірі безпечне життя і здоровий розвиток дитини).
У Європейській конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня                       1996 року, зазначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються. 
Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. 
Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання суду, яке має ґрунтуватися на повній та всебічній оцінці всіх обставин в їх сукупності, оскільки не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
У спорах про визначення місця проживання дитини суди мають крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановити та надати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків (моральні якості матері та батька як вихователів. Моральними якостями, які можуть негативно вплинути на виховання дитини, є, зокрема, зловживання спиртними напоями, наркотичними речовинами, перебування на диспансерному нагляді, притягнення до судової чи адміністративної відповідальності); відносини, які існують між кожним із батьків і дитиною (встановлення повного чи часткового виконання батьківських обов`язків, наявність причин що впливають на виконання батьківських обов`язків; встановлення, чи враховують мати/батько інтереси дитини, чи є взаєморозуміння між кожним із батьків і дитиною); можливість створення дитині належних умов для виховання і розвитку (наявність самостійного доходу, належних житлових умов у кожного із батьків); стан здоров`я дитини (наявність хвороб у дитини, що потребують посиленого догляду, наявність у батьків навичок щодо надання первинної медичної допомоги); стан безпеки дитини (можливість створення дитині безпечних умов для життя та розвитку) тощо.
Указані висновки відповідають висновкам, які викладені у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18, від 23 жовтня 2021 року у справі № 127/17427/20, від 15 квітня 2020 року у справі № 61/35714/16-ц, від 08 вересня 2023 року у справі № 639/3862/20, від                          28 вересня 2023 року у справі № 944/5191/19.
Дитина, яка внутрішнім законодавством визнається такою, що має достатній рівень розуміння, під час розгляду судовим органом справи, що стосується її, наділяється правами: отримувати всю відповідну інформацію; отримувати консультацію та мати можливість висловлювати свої думки; клопотати про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, бути поінформованою про можливі наслідки реалізації своїх думок та про можливі наслідки будь-якого рішення (статті 3, 4 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 1996 року).
Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. 
 
Разом з тим, згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати інтересам дитини (стаття 12 Конвенції про права дитини, стаття 171 СК України, стаття 14 Закону України «Про охорону дитинства»).
Суд враховує висловлену дитиною думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб (постанова Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 404/3499/17).
Думка дитини може бути висловлена у письмових доказах (висновках органів опіки та піклування, спеціалістів тощо); електронних доказах (відео-, аудіоматеріалах); висновках психологічної експертизи; показаннях самої дитини, присутньої в залі судового засідання або з використанням режиму відеоконференції.
При оцінці пояснень дитини необхідно враховувати її вік на момент опитування, рівень розвитку та психологічні особливості, притаманні відповідному віку.
З висновку виконавчого комітету Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області № 27014Р від 21 червня 2023 року вбачається, що працівниками служби у справах дітей Борщагівської сільської ради спільно з психологом КЗ «Центр надання соціальних послуг Борщагівської сільської ради Бучанського району Київської області» проведено бесіду з малолітньою дитиною ОСОБА_3 та за результатами бесіди встановлено, що дитина не готова обирати з ким хоче проживати, любить однаково обох батьків та хоче щоб батьки проживали разом.
Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.
При цьому труднощі, пов`язані із спільною опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна фізична опіка сприяє відкритому спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносить користь стосункам матір-дитина і батько-дитина.
З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним із батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків чи застосування спільної фізичної опіки з почерговим проживанням дитини у помешканні кожного з батьків за відповідним графіком. У постановах від 26  жовтня 2022 року у справі № 750/9620/20, від 04 жовтня 2023 року в справі № 208/4667/20, від 14 грудня 2022 року у справі № 742/2571/21, від 10 січня 2024 року у справі № 183/3958/20 Верховний Суд звертав увагу на можливість застосування судами моделі спільної фізичної опіки батьків над дитиною.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що сторони належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються за місцем проживання та за місцем роботи, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, створили належні умови для виховання та розвитку ОСОБА_3 .
У той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхньої спільної дитини в позасудовому порядку.
Під час вирішення питання щодо можливості встановлення спільної фізичної опіки, апеляційний суд також враховує: бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться не далеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.
З висновку органу опіки та піклування вбачається, що дитина любить і тата, і маму. 
Також з матеріалів справи вбачається, що сторони живуть у межах одного району (с. Святопетрівське та с. Софіївська Борщагівка Бучанського району Київської області), позитивно характеризуються, в однаковій мірі висловлюють щире та велике бажання піклуватися про дитину.
Крім того у висновку органу опіки та піклування вказано, що наразі ОСОБА_3 проживає порівну в обох батьків і сторонами такі обставини не заперечувалися.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції, оскільки як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, створили належні умови для виховання та розвитку дитини, у той же час між сторонами існує особистий конфлікт та неприязні стосунки, що унеможливило вирішення питання про фізичну опіку щодо їхньої спільної дитини в позасудовому порядку, а тому суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною, що за встановлених обставин буде найбільше відповідати інтересам дитини.
При цьому розв`язання спору у цій справі шляхом встановлення спільної фізичної опіки над дитиною вирішує по суті проблеми у спілкуванні та вихованні дитини двома батьками, у зв`язку з неможливістю її виховання у повноцінній сім`ї, створює передумови для її розвитку, формування особистості, забезпечує її міцними життєвими зв`язками з обома з батьків, що є надзвичайно важливим у житті дитини.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що у ОСОБА_2 відсутнє житло повністю спростовується витягом з Державного реєстру речових прав від 12 березня 2024 року, відповідно до якого ОСОБА_2 на праві приватної власності належить будинок за адресою: АДРЕСА_2 .
Наявними у матеріалах справи актами обстеження умов проживання підтверджується, що у вказаному будинку ОСОБА_2 створені усі необхідні умови для проживання та розвитку дитини, наявна окрема кімната, меблі та іграшки.
Посилання ОСОБА_1 на наявність у ОСОБА_2 боргових зобов`язань є не обґрунтованими та не можуть бути підтверджені лише долученими до позовної заяви роздруківками із сайту Судової влади щодо розгляду справи про розгляд заяви у порядку виконання судового рішення у справі де ОСОБА_2 є відповідачем (а.с. 28 т. 1).
Щодо доводів ОСОБА_1 про відсутність доказів наявності у ОСОБА_2 регулярних доходів, апеляційний суд враховує, що ОСОБА_2 надані докази його офіційного працевлаштування, а також банківські виписки на підтвердження наявності у нього грошових коштів.
Доводи апеляційної скарги щодо наявність у ОСОБА_2 проблем зі здоров`ям не спростовують того, що він може належним чином здійснювати догляд та виховання свого малолітнього сина.
З матеріалів справи вбачається, що фактично умови проживання батька дитини є кращими, оскільки він проживає у приватному будинку і такий належить йому на праві приватної власності, однак за встановлених обставин застосування моделі спільної фізичної опіки над дитиною найбільш відповідатиме інтересам дитини, сторони проживають недалеко один від одного, дитина зможе відвідувати свій навчальний заклад та гуртки, та на думку суду забезпечить її міцний зв`язок з обома батьками.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи, правильності висновків суду першої інстанції, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, вони не спростовують, а тому відхиляються апеляційним судом у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Підстави для скасування рішення суду першої інстанції у суду апеляційної інстанції відсутні.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, судове рішення залишено без змін, а апеляційна скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Боднар Богдани Євгеніївни залишити без задоволення.
Рішення Києво-Святошинсього районного суду Київської області від 22 жовтня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.   
Дата складення повного судового рішення 10 листопада 2025 року.

Головуючий                                                              Г.І. Мостова
 
Судді                                                                                              Р.В. Березовенко
 
                                                                                              О.Ф. Лапчевська