ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2025 року 
м. Київ
справа № 160/25184/21
адміністративні провадження № К/990/28976/25, К/990/28984/25  
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду судді-доповідача Коваленко Н.В., суддів: Тацій Л.В., Єзерова А.А., розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕСТ СІТІ», Державне підприємство «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , про визнання протиправними та нечинними рішень в частині, зобов`язання вчинити певні дії,
УСТАНОВИВ:
I. ІСТОРІЯ СПРАВИ
I.I Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій
1.           ОСОБА_2 (далі також - ОСОБА_2 , позивачка) на праві приватної власності належить садибний будинок та земельні ділянки (індивідуальний будинок - домоволодіння) АДРЕСА_1 , який розташований на земельних ділянках площею 0,0154 га з кадастровим номером 1210100000:03:196:0043 та площею 0,1235 з кадастровим номером 1210100000:03:196:0074.
2.          Вказані земельні ділянки відносяться до земель, відведених під одно- та двоповерхову житлову забудову, мають цільове призначення за кодом 02.01 - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), та межують з іншими сусідніми земельними ділянками з цільовим призначенням: обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - присадибні ділянки.
3.          Територія садибної житлової забудови, в межах якої розташовані вищевказані земельні ділянки, обмежена червоними лініями з одного боку - АДРЕСА_2 , з іншого - АДРЕСА_1 (непарна частина) та у 2005 році за матеріалами І етапу схеми планування території                     м. Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 25 травня 2005 року № 20/28, віднесена до кварталу:  
АДРЕСА_2 .           ОСОБА_3 (далі - також ОСОБА_3 ), який залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, зареєстрований та проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_3 , що розташоване на земельній ділянці у кварталі сформованої існуючої садибної житлової забудови. Ця земельна ділянка належить йому на праві приватної власності, розташована в межах території: АДРЕСА_1 , яка є невід`ємною частиною існуючого кварталу садибної житлової забудови.
5.           ОСОБА_4 (далі - також ОСОБА_4 ), який також залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, зареєстрований та проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_2 , що розташоване на земельній ділянці площею 0,0641 га у кварталі сформованої існуючої садибної житлової забудови. Ця земельна ділянка, яка належить йому на праві приватної власності, розташована в межах території: АДРЕСА_1 , яка є невід`ємною частиною існуючого кварталу садибної житлової забудови.
6.           ОСОБА_1 (далі - також ОСОБА_1 ), теж залучена до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні позивача, зареєстрована та проживає у домоволодінні за адресою: АДРЕСА_4 , що розташоване на земельній ділянці у кварталі сформованої існуючої садибної житлової забудови. Ця земельна ділянка, яка належить їй на праві приватної власності, розташована в межах території: АДРЕСА_6, яка є невід`ємною частиною існуючого кварталу садибної житлової забудови. 
7.          Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕСТ СІТІ» (далі - також ТОВ «Нест Сіті»), відповідно до витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності є власником земельних ділянок з кадастровими номерами 1210100000:03:196:0077, 1210100000:03:196:0057, 1210100000:03:196:0058, 1210100000:03:196:0081 та 1210100000:03:196:0026.
8.          З`ясовані під час судового розгляду справи обставини підтверджують, що 27 квітня 2021 року ТОВ «НЕСТ СІТІ» надані Містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки (реєстраційний номер ЄДЕССБ MU01:0898-7817-9296-1737) для проєктування об`єкта будівництва: «Нове будівництво багатоквартирного житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення по АДРЕСА_7», відповідно до яких земельні ділянки (кадастрові номери 1210100000:03:196:0077, 1210100000:03:196:0057, 1210100000:03:196:0058, 1210100000:03:196:0081 та 1210100000:03:196:0026) мають цільове призначення: код 1.8 Для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та функціональне призначення: проєктна територія багатоквартирної житлової забудови відповідно до Генерального плану розвитку міста, затвердженого рішенням міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60 згідно документу «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра».
9.          За матеріалами Генерального плану розвитку м. Дніпропетровська до 2026 року, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради (далі - також Дніпровська міськрада, відповідач) від 25 липня 2007 року № 2/17 «Про затвердження проєкту генерального плану розвитку міста Дніпропетровська на період до 2026 року», та Плану зонування території              м. Дніпропетровська, затвердженого рішенням Дніпропетровської міської ради від 22 липня 2015 року № 54/66, квартал, де розташована земельна ділянка позивачки разом із домоволодінням (АДРЕСА_8) знаходиться в зоні садибної житлової забудови - Ж-1.
10.          Згідно зі Схемою існуючих планувальних обмежень м. Дніпра в зоні «Просадочні ґрунти» (Розділ сайту «Про місто», підрозділ «Генеральний план міста - Графічні матеріали») знаходиться територія від пр. Гагаріна і частини вул. Армійської, вул. Армійська, вул. Полкова, вул. Арсенічєва (Рейнгарда), вул. Кишинівська, вул. Достоєвського, вул. Маневрова,                  вул. Глазунова і далі.
11.          Відповідно до Карти впливу локальних інженерно-геологічних факторів у складі проєкту «Коригування грошової оцінки земель міста Дніпропетровська», розробленої УД «НДІПМ «Діпромісто», земельна ділянка вказаного кварталу знаходиться в зоні несприятливих умов для будівництва - на території з просідаючими ґрунтами.
12.          Рішенням Дніпропетровської міськради VI скликання від 30 травня 2012 року № 36/24 «Про надання дозволу на розроблення проекту внесення змін до Генерального плану розвитку міста Дніпропетровська на період до 2026 року» було надано дозвіл на розроблення проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку міста.
13.           11 червня 2013 року Головним архітектурно-планувальним управлінням Дніпропетровської міськради укладено договір № 06/2013 з ДП «УДНДІ «Діпромісто», відповідно до пункту 1.2. якого найменування послуг: «Послуги щодо планування міських і сільських поселень. Зміст та обсяг надання послуг: Внесення змін до Генерального плану розвитку міста Дніпропетровська».
14.          Відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядку розроблення містобудівної документації, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 16 листопада 2011 року № 290, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20 грудня 2011 року за № 146/20206 (далі - Порядок розроблення містобудівної документації) та на підставі листа Департаменту благоустрою та інфраструктури Дніпропетровської міськради від 15 листопада 2016 року вх. № 8/4518 міська рада прийняла рішення від 20 вересня 2017 року № 82/24 «Про затвердження проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра».
15.          Вказаним рішенням Дніпровської міськради затверджений проєкт внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра, зокрема, вказано при визначенні відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації План зонування території міста, затверджений рішенням міської ради від 22 липня 2015 року № 54/66, застосовувати в частині, що не суперечить Генеральному плану розвитку міста.
16.          Відповідно до проєкту зазначеного рішення вул. Ласточкіна - вул. Армійська віднесені до проєктної території багатоквартирної забудови за рахунок реконструкції кварталів садибної забудови. В текстових матеріалах проєкту територію в районі вул. Ласточкіна (площею 9 га) віднесено до переліку площадок під багатоквартирне будівництво на розрахунковий строк.
17.          У проєкті внесення змін до Генерального плану розвитку Дніпра (№ 82/24) територія       пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) внесена до таблиці «Гідротехнічні заходи щодо площадок нового багатоквартирного будівництва на розрахунковий строк» як територія з протипросадними заходами. У проєкті зазначено - використання під житлове будівництво територій потребують складної інженерної підготовки території. Для забезпечення інженерного захисту міста, попередження подальшого розвитку небезпечних геологічних процесів, проєктом визначено проведення заходів по захисту територій.
18.           19 квітня 2019 року між Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради (далі - також Департамент, відповідач) та ДП «УДНДІ «Діпромісто» укладено договір № 4/4, відповідно до пункту 1.2 якого найменування послуг: «Послуга з розроблення проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра».
19.          Розпорядженням міського голови від 05 листопада 2019 року № 1758-р «Про проведення громадських слухань щодо проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра», керуючись статтею 21 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Порядком проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проєктів містобудівної документації на місцевому рівні, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 25 травня 2011 року № 555 (зі змінами), на підставі листа Департаменту від 22 жовтня 2019 року вх. № 8/6212, зобов`язано провести 21 листопада 2019 року у приміщенні Комунального закладу культури «Дніпровський будинок мистецтв» Дніпровської міськради за адресою: вул. Філософська, 23 у м. Дніпро громадські слухання щодо «Проєкту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра».
20.          Рішенням Дніпровської міськради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра» Дніпровська міськрада затвердила проєкт внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпро та у його складі               науково-проєктну документацію «Історико-архітектурний опорний план. Визначення меж, режимів використання, режимів регулювання забудови історичних ареалів м. Дніпра» (пункт 1 рішення).
21.          У підпунктах 2.1, 2.2 пункту 2 вказаного рішення визначено доручити Департаменту: забезпечити розроблення проєкту внесення змін до Плану зонування території м. Дніпра, затвердженого рішенням міської ради від 22 липня 2015 року № 54/66, в установленому законодавством порядку; до затвердження проєкту внесення змін до Плану зонування території м. Дніпра, розроблення, погодження та затвердження детальних планів територій здійснюється відповідно до генерального плану розвитку м. Дніпра.
22.          При визначенні відповідності намірів забудови вимогам містобудівної документації План зонування території міста застосовувати в частині, що не суперечить Генеральному плану розвитку міста (пункт 3 вказаного рішення).
23.          Цим же рішенням Дніпровська міськрада визнала таким, що втратило чинність рішення міської ради від 25 березня 2020 року № 108/55 «Про затвердження проекту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра» (пункт 4 вказаного рішення).
24.          Окрім цього, рішенням Дніпровської міськради від 02 вересня 2020 року № 84/60, включено до таблиці № 62 текстових матеріалів Генерального плану розвитку                               м. Дніпропетровська «Площадки нового багатоквартирного будівництва у м. Дніпро» на розрахунковий строк, дислокація «б», за рахунок винесення об`єктів за експлікацією 11».
25.          Відповідно до текстових матеріалів проєкту цього ж рішення територія включена в підрозділ за рахунок винесення об`єктів, аналогічно тому, як це зроблено у проєкті, затвердженому рішенням Дніпровської міськради від 20 вересня 2017 року № 82/24.
26.          Відповідно до законів України «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель», на підставі листа Департаменту від 14 січня 2021 року          № 8/139 Дніпровська міська рада прийняла рішення від 20 жовтня 2021 року № 212/11 «Про затвердження проекту внесення змін до Плану зонування території м. Дніпра», яким вирішено: затвердити проєкт внесення змін до Плану зонування території м. Дніпра. Внести зміни до рішення міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра», виключивши пункт 3 цього рішення.
27.          Рішенням Дніпровської міськради від 24 листопада 2021 року № 88/12 відповідно до Законів України «По місцеве самоврядування в Україні», «Про регулювання містобудівної діяльності», «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо планування використання земель», на підставі листа Департаменту від 02 листопада 2021 року № 8/6268, вирішено: внести зміни до проєкту внесення змін до Плану зонування території м. Дніпра, затвердженого рішенням міської ради від 20 жовтня 2021 року № 212/11, виклавши пояснювальну записку у новій редакції, що додається (пункт 1 вказаного рішення).
28.          Також Дніпровською міською радою після розгляду цієї справи Верховним Судом прийнято два рішення: № 74/47 від 21 лютого 2024 року «Про затвердження проєкту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» та № 75/47 від 21 лютого 2024 «Про затвердження проєкту внесення змін до плану зонування території м. Дніпра».
29.          Зазначеними рішеннями Дніпровська міська рада затвердила проєкти містобудівної документації по внесенню змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра та до плану зонування території м. Дніпра, якими змінене функціональне призначення території існуючої садибної забудови по пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська, на якій розташовані земельні ділянки позивачки площею 0,1235 га з кадастровим номером 1210100000:03:196:0074 та площею 0,0154 га з кадастровим номером 1210100000:03:196:0043, на проєктну територію багатоквартирної забудови.
30.          В текстових матеріалах проекту (№ 74/47) «Пояснювальна записка» в таблицю 62 «Площадки нового багатоквартирного будівництва у м. Дніпро на розрахунковий строк» в розділ (дислокацію) «б» «За рахунок винесення об`єктів» під номером за експлікації 11 включена територія: Соборний район проспект Гагаріна вул. Ласточкіна вул. Армійська 2,5 га.
31.          В графічні матеріали проекту «Основне креслення» до території багатоквартирної забудови віднесена територія проспект Гагаріна - вул. Ласточкіна - вул. Армійська.
32.          Текстовими матеріалами «Пояснювальної записки» проекту (№ 74/47) передбачено: Глава ІІ: Розділ 4. Житлове будівництво: основний обсяг нового багатоквартирного будівництва у місті (45,5%) запроектований на територіях винесення об`єктів (підприємств, військової частини та ін.) У структурі нового багатоквартирного будівництва ці території переважають за площею (43,8%). Біля 38,9% обсягів нового багатоквартирного будівництва припадає на вільні від забудови території. На розрахунковий строк також передбачається 1 площадка багатоквартирного будівництва за рахунок реконструкції, на яку розроблений детальний план території, знаходиться в центральній частині міста і є привабливою для інвестування.
33.          Розділ 9 «Пояснювальної записки» проекту (№ 74/47) містив, що планувальна організація території: розвиток житлової зони передбачається за рахунок освоєння ділянок в існуючій межі міста на вільних землях, в кварталах вибіркової реконструкції і на ділянках промислових підприємств, спецтериторій, які не відповідають санітарним вимогам і землі, яких передаються в комунальну власність міста. Потребу в територіях під багатоквартирне житлове будівництво передбачається забезпечити за рахунок земель у межі міста. По багатоквартирному житловому будівництву пропонується освоїти райони: в лівобережній частині міста вздовж Мануйлівського проспекту, ділянка між вул. Біляєва вул. Широка, по вул. Янтарній. В правобережній частині міста основні ділянки багатоквартирної проектної забудови передбачені на територіях реконструкції промислових підприємств та спец територій з освоєнням під розміщення житлово-громадської забудови. Це ділянки по вул. Набережна Заводська, вул. Князя Ярослава Мудрого, вул. Надії Алексєєнко, вул. Богданова, просп. Олександра Поля.
34.          Крім того, передбачається завершення будівництва в житловому масиві Парус та в житловому масиві по вул. Волинській. В даному проекті передбачені перспективи можливого освоєння (реконструкції) під розміщення сучасної багатоквартирної забудови в кварталах багатоповерхової житлової забудови застарілих серій. Це ділянки кварталів: по просп. Богдана Хмельницького, просп. Пилипа Орлика, в районі вул. Призаводської, просп. Пушкіна та             вул. Кавалерійської в правобережній частині міста; квартали по Слобожанському просп.,        вул. Калиновій, просп. Петра Калнишевського в Індустріальному та Амур Нижньодніпровському районах та ділянка в Самарському районі.
35.          На ці площадки розроблені детальні плани території і вони віднесені до складу резервних.
36.          Розділ 10 «Пояснювальної записки» проекту (№ 74/47) містив дані про проектне використання території. Даною документацією на розрахунковий строк передбачається також більш ефективне використання територій в існуючій межі міста: нова багатоквартирна забудова 138 га (66,2 га вільних територій (сільськогосподарські землі городи), 71,8 га територій об`єктів, що виносяться (із них 66,8 га промислових об`єктів і 15 га громадської забудови (КЕЧ)).
I.ІІ Короткий зміст позовних вимог
37.          У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Дніпровської міської ради, Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради, треті особи без самостійних вимог на предмет спору: Державне підприємство «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя, ОСОБА_4, ОСОБА_3 , Товариство з обмеженою відповідальністю «НЕСТ СІТІ», в якій, з урахуванням доповнень (зміна предмету позову) від 16 травня 2022 року, уточнень (виправлення описки) від 08 серпня 2022 року та заяви про зміну предмета позову від 15 березня 2024 року, просила:
-          визнати протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 82/24 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та інших матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради № 2/17 від 25 липня 2007 року, щодо зміни функціонального призначення території існуючої садибної житлової забудови по проспекту Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на проектну територію багатоквартирної забудови за рахунок реконструкції кварталів садибної забудови;
-          визнати протиправними та нечинними пункти 1 та 2 рішення Дніпровської міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради  № 2/17 від 25 липня 2007 року, щодо зміни функціонального призначення території існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на територію з функціональним призначенням проектна територія багатоквартирної житлової забудови та, в тому числі, включення до таблиці № 62 текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська «Площадки нового багатоквартирного будівництва у м. Дніпро» на розрахунковий строк, дислокація «б», за рахунок винесення об`єктів за експлікацією 11»;
-          визнати протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 20 жовтня 2021 року № 212/11 «Про затвердження проекту внесення змін до плану зонування території               м. Дніпра», в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів плану зонування          м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпровської міськради № 54/66 від 22 липня 2015 року, щодо зміни зони існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна -                      вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на зону проектної змішаної багатоквартирної житлової забудови (різної поверховості);
-          визнати протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 24 листопада 2021 року № 88/12 «Про внесення змін до проекту внесення змін до плану зонування території  м. Дніпра»;
-          визнати протиправним та нечинним пункт 1 рішення Дніпровської міської ради від 21 лютого 2024 року № 74/47 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради  № 2/17 від 25 липня 2007 року, щодо зміни функціонального призначення території існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. і Армійська на територію з функціональним призначенням проектна територія багатоквартирної житлової забудови та. в тому числі, включення до таблиці № 62 текстових матеріалів Генерального плану розвитку м, Дніпропетровська «Площадки нового багатоквартирного будівництва у м. Дніпро» на розрахунковий строк, дислокація «б», за рахунок винесення об`єктів за експлікацією 11»;
-          визнати протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 21 лютого 2024 року № 75/47 «Про затвердження проекту внесення змін до плану зонування території                 м. Дніпра», в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів плану зонування          м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпровської міськради № 54/66 від 22 липня 2015 року, щодо зміни зони існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна -                      вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на зону проектної змішаної багатоквартирної і житлової забудови (різної поверховості);
-          зобов`язати Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради (ідентифікаційний код юридичної особи 37454258, місцезнаходження юридичної особи: 49000,   м. Дніпро, проспект Д. Яворницького, 75) відновити (відкоригувати) функціональне призначення «території існуючої садибної житлової забудови» проспекту Гагаріна - вул: Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська, привівши графічні та інші матеріали Генерального плану розвитку                         м. Дніпропетровська, затверджені рішенням Дніпропетровської міської ради: №2/17 від 25.07.2007, з урахуванням змін та доповнень, у відповідність до графічних та інших матеріалів Генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, в редакції станом на 25 липня 2007 р., та відновити (відкоригувати) зону «існуючої садибної житлової забудови» території проспекту Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська, привівши графічні та інші матеріали плану зонування м. Дніпропетровська, затверджені рішенням Дніпровської міської ради №54/66 від 22.07.2015 р., з урахуванням змін та доповнень, у відповідність до графічних та інших матеріалів плану зонування м. Дніпропетровська, в редакції станом на 22 липня 2015 року.
38.          На обґрунтування підстав позову та зазначених у ньому вимог позивачка наводила доводи про те, що спірні рішення Дніпровської міськради не можуть вважатися такими, що прийняті з урахуванням громадських та приватних інтересів при плануванні та забудові території, інтересів власників будівель, що розташовані поряд, оскільки будь-які громадські слухання, громадські обговорення проєктів рішень щодо зміни зони, до якої віднесений житловий квартал                 (пр. Гагаріна - вул. Армійська), з існуючої садибної житлової забудови на іншу, з 2007 року по 2021 рік не проводилися. 
39.          Позивачка також покликалась на невідповідність текстових матеріалів рішення Дніпровської міськради № 82/24 від 20 вересня 2017 року його графічним матеріалам, що призвело до безпідставного затвердження зміни функціонального призначення території існуючої садибної забудови по пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на проєктну територію багатоквартирної забудови за рахунок реконструкції кварталів садибної забудови та включення цієї території до таблиці № 62 текстових матеріалів Генерального плану розвитку м. Дніпропетровська «Площадки нового багатоквартирного будівництва у м. Дніпро» на розрахунковий строк, дислокація «б», за рахунок винесення об`єктів за експлікацією 11, рішенням від 02 вересня 2020 року № 84/60. 
40.          Вказуючи на такі обставини та допущені, на її думку, порушення норм законодавства, позивачка наголошувала, що включення території по пр. Гагаріна - вул. Армійська, де розміщені її присадибні земельні ділянки, за відсутності ретельної інженерної підготовки території, без інженерно-геологічного вишукування та досліджень, без проведення екологічної експертизи території, без прогнозу змін інженерно-геологічних та гідрологічних умов при різних видах техногенного навантаження території садибної житлової забудови з просідаючими (просадними) ґрунтами багатоквартирними будинками є незаконним та несе загрозу життю всіх жителів кварталу садибної забудови, може порушити умови безпеки проживання жителів, умови належного функціонування будинків, соціального захисту, умови навколишнього природного середовища, соціально-екологічних проблем проживання.
I.IIІ Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
41.          Справа розглядалась судами неодноразово.
42.          Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року клопотання представника Дніпровської міської ради про закриття провадження в справі в частині позовних вимог задоволено.
Закрито провадження у справі № 160/25184/21 в частині позовних вимог:
про визнання протиправним та нечинним пункту 1 рішення Дніпровської міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проєкту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради  № 2/17 від 25 липня 2007 року, щодо зміни функціонального призначення території існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на територію з функціональним призначенням проєктна територія багатоквартирної житлової забудови та, в тому числі, включення до таблиці № 62 текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська «Площадки нового багатоквартирного будівництва у м. Дніпро» на розрахунковий строк, дислокація «б», за рахунок винесення об`єктів за експлікацією 11».
про визнання протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 20 жовтня 2021 року № 212/11 «Про затвердження проєкту внесення змін до плану зонування території               м. Дніпра», в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів плану зонування          м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпровської міськради № 54/66 від 22 липня 2015 року, щодо зміни зони існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна -                      вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на зону проєктної змішаної багатоквартирної житлової забудови (різної поверховості).
43.          Рішенням від 20 червня 2024 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково, а саме: 
-          визнав протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 20 вересня 2017 року № 82/24 «Про затвердження проєкту внесення змін до генерального плану розвитку           м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та інших матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради № 2/17 від 25 липня 2007 року, щодо зміни функціонального призначення території існуючої садибної житлової забудови по проспекту Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на проєктну територію багатоквартирної забудови за рахунок реконструкції кварталів садибної забудови;
-          визнав протиправним та нечинним пункт 2 рішення Дніпровської міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проєкту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради  № 2/17 від 25 липня 2007 року, щодо зміни функціонального призначення території існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на територію з функціональним призначенням проєктна територія багатоквартирної житлової забудови та, в тому числі, включення до таблиці № 62 текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська «Площадки нового багатоквартирного будівництва у м. Дніпро» на розрахунковий строк, дислокація «б», за рахунок винесення об`єктів за експлікацією 11».
-          взнав протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 24 листопада 2021 року № 88/12 «Про внесення змін до проєкту внесення змін до плану зонування території  м. Дніпра»;
-          визнав протиправним та нечинним пункт 1 рішення Дніпровської міської ради від 21 лютого 2024 року № 74/47 «Про затвердження проєкту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради  № 2/17 від 25 липня 2007 року, щодо зміни функціонального призначення території існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на територію з функціональним призначенням проєктна територія багатоквартирної житлової забудови та. в тому числі, включення до таблиці № 62 текстових матеріалів Генерального плану розвитку м, Дніпропетровська «Площадки нового багатоквартирного будівництва у м. Дніпро» на розрахунковий строк, дислокація «б», за рахунок винесення об`єктів за експлікацією 11»;
-          визнав протиправним та нечинним рішення Дніпровської міської ради від 21 лютого 2024 року № 75/47 «Про затвердження проєкту внесення змін до плану зонування території                 м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів плану зонування          м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпровської міськради № 54/66 від 22 липня 2015 року, щодо зміни зони існуючої садибної житлової забудови по пр. Гагаріна -                      вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська на зону проєктної змішаної багатоквартирної житлової забудови (різної поверховості).
В задоволенні решти позовних вимог відмовив.
44.          За результатами апеляційного перегляду справи Третій апеляційний адміністративний суд ухвалив постанову від 25 лютого 2025 року, якою рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог, скасував та ухвалив нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
45.          Ухвалюючи таку постанову, суд апеляційної інстанції виходив з такого.
Щодо підстав для внесення змін у містобудівну документацію
46.          Апеляційний суд з цього приводу відзначав, що спірні рішення стосувалися питання загального розвитку території населеного пункту, а їх прийняття було обумовлене постійним зростанням чисельності мешканців міста та активізацією містобудівних процесів тощо.
47.          Надаючи оцінку доводам щодо відсутності підстав для прийняття оскаржених позивачкою рішень, суд апеляційної інстанції також враховував, що генеральний план населеного пункту відповідно до вимог чинного законодавства України та державних будівельних норм є саме тим документом, який обґрунтовує необхідність проведення реконструкції житлової забудови та зміну функціонального призначення території. Відповідно, при формуванні архітектурно-планувальної структури міста, розміщення житлової забудови є основоформуючим.
48.          У оскарженій постанові апеляційного суду звернута увага на зазначену в завданні на розроблення проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста мету розроблення проекту, якою визначено: обґрунтування стратегії планування та забудови міста; визначення напрямків планувальної організації та функціонального призначення території; розробка заходів щодо удосконалення системи закладів обслуговування населення та інженерно-транспортної інфраструктури, врахування пропозицій, наданих листом Замовника від 28.11.2013 № 11/1-70 (п.7 Завдання), в якому визначено перелік пропозицій, які Головне архітектурно-планувальне управління міської ради просить проаналізувати та врахувати під час розроблення проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста, і зазначені пропозиції стосуються всієї території міста, у тому числі і стосовно питань: винесення виробничих підприємств з центральної частини міста та надати пропозиції щодо подальшого використання звільнених територій; розміщення нової житлового-громадської забудови з передбаченням найменшого знесення садибної житлової забудови; врахування наявності розроблених детальних планів територій житлових кварталів на території міста тощо.
49.          Під час апеляційного перегляду справи при її новому розгляді апеляційний суд установив, що в затвердженому у спірних правовідносинах проєкті змін до генерального плану міста як основні фактори, що визначають вибір ділянок для житлового будівництва, відповідачами взяті до уваги: наявність придатних для житлової забудови земель; необхідність створення зручних зав`язків сельбищних зон з місцями праці, закладами обслуговування, рекреацією; можливість забезпечення ділянок джерелами і мережами інженерного обладнання; стан навколишнього середовища. 
50.          Суд апеляційної інстанції, детально вивчивши доводи учасників справи та надавши їм відповідну оцінку, а також ретельно дослідивши наявні у справі та додатково подані під час її нового розгляду докази, з`ясував, що обґрунтування зміни функціонального призначення спірної території в генеральному плані викладені на сторінці 47 пояснювальної записки, в якій, окрім іншого, наведені обґрунтовано визначені проєктом обсяги нового житлового будівництва, які обумовлені наявною чергою на отримання житла і прогнозом чисельності населення міста - 1018,6 тис.осіб, що порівняно з діючим генеральним планом вони значно скоротилися і становлять по багатоквартирному будівництву 1960,4 тис.м2, або 31% від раніше наміченого, і потребують на прогнозний період 182,8 га території.
51.          Суд апеляційної інстанції також з`ясував, що відповідно до змісту вказаної пояснювальної записки розвиток житлової забудови передбачається саме за рахунок освоєння ділянок в існуючих межах міста на вільних землях та в результаті реконструкції на ділянках промислових підприємств, спецтериторіях, що виносяться або ліквідуються. У цій же записці зазначено, що оскільки загальна потреба у новому багатоквартирному житловому фонді складає біля 1941,6 тис.м2 загальної площі, будівництво передбачається здійснювати на вільних від забудови територіях (на площі 85,5 га; 5 площадок у 4 адмінрайонах міста; більше половини в АНД районі), на територіях об`єктів, які не функціонують або виносяться зі зміною функціонального призначення (на площі 60,5 га; 10 площадок в 6 адмінрайонах міста), а за рахунок реконструкції (площадка ДПТ у Кіровському районі та 3 площадки в 2 адмінрайонах міста) (сторінки 52, 55 пояснювальної записки).
52.          Не оминув апеляційний суд увагою і те, що при розробленні проекту внесення змін до генерального плану щодо конкретної території розробником були враховані попередні рішення міської ради щодо надання дозволів на проектування та будівництво, зокрема: житлового комплексу приміщеннями багатофункціонального призначення; багатофункціонального комплексу з реконструкцією житлового будинку; багатофункціонального центру комерційного призначення. Враховуючи це, в оскарженій постанові суду апеляційної інстанції наголошено, що ділянки для розміщення багатоквартирного будівництва, у тому числі на спірній ділянці, були в дійсності визначені розробником містобудівної документації з урахуванням визначених містобудівною документацією факторів вибору ділянок для житлового будівництва, можливості проведення реконструкцій існуючих територій для розміщення житлової забудови, з огляду на напрацювання попередніх років щодо конкретної території та пріоритетності розміщення садибної забудови в периферійних районах міста, і це знайшло своє відображення в текстових та графічних матеріалах проекту внесення змін до генерального плану міста.
53.          Окрім цього, суд апеляційної інстанції виокремлював, що внесення змін до генерального плану міста ініційовано відповідачами на підставі рішення Дніпровської міськради про надання дозволу на розроблення проекту внесення змін до Генерального плану розвитку міста Дніпра, яке не оскаржувалося, у період спірних у цій справі правовідносин було чинним й не охоплювалось предметом спору, у зв`язку з чим констатував наявність відповідних. Передбачених законом. правових підстав для розроблення проекту внесення змін до генерального плану міста та прийняття оскарженого позивачкою у цій справі рішення Дніпровської міськради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» в частині внесення змін до графічних та текстових матеріалів генерального плану розвитку м. Дніпропетровська, затверджених рішенням Дніпропетровської міської ради № 2/17 від 25 липня 2007 року.
54.          Беручи до уваги такі обставини справи, суд апеляційної інстанції відхилив доводи позову про відсутність у цьому конкретному випадку документально оформлених результатів містобудівного моніторінгу як єдино можливої підстави для внесення змін до генерального плану міста, оскільки у спірних відносинах існували й інші, передбачені Порядком розроблення містобудівної документації підстави для реалізації відповідачами таких повноважень.
Щодо обов`язковості здійснення заходів з інженерної підготовки території, інженерно-геологічного вишукування та досліджень, прогнозування змін інженерно-геологічних та гідрологічних умов при різних видах техногенного навантаження території з просідаючими (просадними) ґрунтами
55.          У цій частині підстав позову суд апеляційної інстанції дійшов висновку про їх необґрунтованість, оскільки такі заходи повинні здійснюватися під час освоєння, забудови, проведення благоустрою території тощо, і саме у перелічених випадках на етапі розроблення відповідної проєктної документації на об`єкт будівництва, а не на стадії планування у проєктах містобудівної документації.
56.          На обґрунтування такої позиції суд апеляційної інстанції покликався й на висновки Верховного Суду щодо застосування норм права, які викладені в пунктах 165-166 постанови від 30 січня 2024 року, ухваленій у справі, що розглядається під час її перегляду в касаційному порядку, згідно з якими Суд констатував безпідставність висновків суду першої інстанції стосовно допущення Дніпровською міськрадою і Департаментом суттєвих порушень під час розробки, прийняття та затвердження проєкту внесення змін до генерального плану та плану зонування населеного пункту внаслідок не відображення у графічних матеріалах «План існуючого використання території» відомостей щодо виконання заходів з інженерної підготовки території існуючої садибної житлової забудови та не проведення інженерно-геологічних вишукувань вказаної території.
57.          Під час апеляційного перегляду справи суд врахував з`ясовані та підтверджені доказами обставини про те, що в таблиці «Гідротехнічні заходи щодо площадок нового багатоквартирного будівництва на розрахунковий строк» рішення Дніпровської міськради від 20 вересня 2017 року № 82/24 зазначено, що використання спірних територій під житлове будівництво територій потребують складної інженерної підготовки території.
58.          Такі обставини суд з`ясував на підставі аналізу змісту пояснювальної записки проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста (розділ «Еколого-містобудівне обґрунтування»), на сторінці 125 якого зазначено, що «освоєння територій з несприятливими інженерно-геологічними умовами виконується відповідно до проектної документації. Перед початком проектування необхідне проведення інженерно - геологічних вишукувань. Умови освоєння ділянок, які потрапляють до цієї категорії, визначаються з урахуванням прогнозу зміни інженерно гідрологічних умов та висновків відповідних інженерних служб. При освоєнні таких ділянок особливо необхідно дотримуватись умови комплексної забудови території та наявності єдиного рішення по інженерній підготовці всієї території під забудову, що виключає прояв ризиків розвитку несприятливих інженерно-геологічних процесів, а також врахування сейсмічності території відповідно класів наслідків відповідальності».
59.          З огляду на вищевикладене, апеляційний суд у своїй постанові виснував, що оскільки розроблення та затвердження генеральних планів населених пунктів, планів зонування територій і детальних планів території, їх оновлення та внесення змін до них здійснюється з метою планування територій на місцевому рівні, можливість її розроблення не залежить від особливостей території щодо якої розробляється містобудівна документація (складні геологічні умови, радіоактивне забруднення, необхідність проведення берегоукріплювальних робіт тощо) та має лише відображати існуючі планувальні обмеження, а усі ці особливості мають бути враховані при освоєнні конкретних ділянок, які потрапляють зокрема в зону з несприятливими інженерно-геологічними умовами, та розробленні проектів будівництва (реконструкції) конкретних об`єктів.
60.          У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції визнав обґрунтованими доводи відповідачів про помилковість ототожнення як позивачем так і судом першої інстанції проектів містобудівної документації та проектів будівництва конкретних об`єктів, які по суті за своїм змістом та метою суттєво відрізняються.
61.          У підсумку апеляційний суд виснував, що за своїм змістом матеріали оскарженої у цій справі містобудівної документації в частині відображення існуючих планувальних обмежень та визначення заходів з інженерної підготовки території повністю відповідають вимогам нормативних актів, й тому визнав помилковим твердження позивачки про порушення відповідачами будівельних норм при розробці у спірних правовідносинах проектів генерального плану розвитку та плану зонування території міста, у тому числі, в частині інженерного захисту території.
Щодо проведення екологічної експертизи
62.          В цій частині обставин, охоплених предметом доказування у справі, яка розглядається, апеляційний суд у своїй постанові навів мотиви про те, що проведеною згідно з укладеним між Департаментом та ДП «УДНДІ «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя» договору від 11 червня 2013 року № 06/2013 експертизою змін до Генерального плану міста та складеним за її результатами позитивним Експертним звітом Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи» від 13 липня 2017 року № 00-2115-16/МД (далі - також Експертний звіт щодо проєкту містобудівної документації) беззаперечно підтверджується, що екологічні питання також піддавалися експертній оцінці.
63.          На обґрунтування своєї позиції суд, під час апеляційного перегляду справи, покликався на викладену в постанові від 30 січня 2024 року правову позицію про те, що висновок Департаменту екології у складі Експертного звіту щодо проєкту містобудівної документації є достатнім, щоб вважати, що така документація пройшла необхідну процедуру експертизи, включаючи екологічну, а відповідно, і про необґрунтованість доводів позивачки у цій частині.
64.          Додатково суд апеляційної інстанції зауважив, що зазначений Експертний звіт, як можна стверджувати з його змісту, містить оцінку заходів з охорони та оздоровлення навколишнього природного середовища міста й засвідчує відповідність проєкту внесення змін до генерального плану розвитку міста вимогам законодавства, зокрема, містить висновок про можливості його затвердження, що, своєю чергою, свідчіть про відповідність висновків звіту вимогам Закону України «Про екологічну експертизу».
65.          Так, апеляційний суд з`ясував, що за змістом вказаного Експертного звіту основними заходами з інженерної підготовки території, наміченими на розрахунковий етап є: захист від затоплення та підтоплення; розчищення русел рік та водойм; ліквідація заболоченостей; протизсувні, протиерозійні заходи; берегоукріплення; заходи на просадних ґрунтах; рекультивація порушених територій. При цьому, в генеральному плані запропоновано ряд планувальних та технічних заходів з охорони й оздоровлення навколишнього середовища          м. Дніпропетровська, а саме: заходи по охороні атмосферного повітря, водного басейну, ґрунтів, зменшення впливу фізичних факторів на навколишнє середовище, зокрема - шумового забруднення від залізниці, автомобільного та авіаційного транспорту, впорядкування та озеленення санітарно-захисних зон, винесення за межі населеного пункту шкідливих та нерентабельних підприємств тощо» (сторінка 13 додатку Експертного звіту).
66.          Перевіряючи, у цій частині, правильність застосування судом першої інстанції норм права, апеляційний суд не залишив поза своєю увагою вимоги ДБН Б.1.1-15:2012, у пункті 5.1, 5.2, 5.3 та підпунктах 5.3.2 і 5.3.4.1 яких прописано, що генеральний план населеного пункту складається з текстових та графічних матеріалів. До складу текстових матеріалів включаються: пояснювальна записка та основні положення генерального плану. Пояснювальна записка містить такі декілька розділів: вступ, аналітична частина, обґрунтування та пропозиції, додатки. Зокрема, у розділі «Аналітична частина» у підпункті «д» прописується аналіз відомостей про стан навколишнього природного середовища, у розділі «Обґрунтування та пропозиції» у підпункті «к» вказується про пропозиції щодо охорони навколишнього природного середовища, подолання та запобігання впливу проявів негативних природно-техногенних факторів для поліпшення життєвого середовища.
67.          Наведене, на думку суду апеляційної інстанції, свідчить, що ДБН Б.1.1-15:2012 взагалі не передбачають розроблення окремого розділу з охорони навколишнього природнього середовища, але натомість передбачають необхідність проведення аналізу відомостей про стан навколишнього природного середовища та розроблення пропозиції щодо охорони навколишнього природного середовища, подолання та запобігання впливу проявів негативних природно-техногенних факторів для поліпшення життєвого середовища.
68.          Під час нового розгляду справи у суді апеляційної інстанції з`ясовано, що на виконання вищенаведених вимог ДБН Б.1.1-15:2012 у спірному проєкті змін до містобудівної документації здійснений аналіз відомостей про стан навколишнього природного середовища, який викладений на сторінках 26-43 пояснювальної записки до проєкту внесення змін до генерального плану розвитку міста (розділ «Еколого-містобудівне обґрунтування»), а пропозиції щодо охорони навколишнього природного середовища - в розділі «Пропозиції щодо поліпшення санітарно-епідеміологічного стану території міста», які детально описані на сторінках 88-93 пояснювальної записки, на чому акцентована увага й у Експертному звіті на його сторінці 13 додатку.
69.          Висновок про необґрунтованість доводів сторони позивачки щодо неналежного вирішення відповідачами екологічних питань у процесі розроблення та затвердження змін до генерального плану та плану зонування міста, апеляційний суд, окрім іншого, мотивував й тим, що частина четверта статті 11 Закону України «Про будівельні норми» (в редакції, чинній на момент розроблення проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста та прийняття міською радою спірного рішення) чітко визначено, що стандарти є обов`язковими до застосування тільки у тому разі, якщо посилання на них наявне у відповідних будівельних нормах.
70.          Застосовуючи норми вищевказаних положень законодавства у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції виходив з того, що у ДБН Б.1.1-15:2012, які встановлюють вимоги до складу та змісту генерального плану населеного пункту, відсутнє посилання на ДСТУ-Н Б Б.1.1-10:2010, якими саме і була передбачена обов`язковість розроблення розділу «Охорона навколишнього природного середовища» у складі генерального плану населеного пункту, що в свою чергу було обумовлено прийняттям Закону України «Про стратегічну екологічну оцінку», який набрав чинності 12 квітня 2018 року та введенням його в дію 12 жовтня 2018 року, тобто після завершення у спірних відносинах процедури розроблення проекту внесення змін до генерального плану та прийняття оскаржуваних рішень міської ради.
71.          Тому апеляційний суд дійшов висновку, що при розробленні проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста застосування ДСТУ-Н Б Б.1.1-10:2010 не було обов`язковим.
Щодо повноважень відповідачів на прийняття спірних у цій справі рішень
72.          Проаналізувавши релевантні спірним правовідносинам норми права та висновки Верховного Суду щодо їх застосування, апеляційний суд констатував, що відповідні місцеві ради та їх виконавчі органи уповноважені в порядку, передбаченому законом, визначати та/або змінювати як цільове призначення земельних ділянок, так і функціональне призначення території, яке відображається у містобудівній документації на місцевому рівні, компетенція стосовно затвердження якої належить саме представницьким органам місцевого самоврядування - відповідним місцевим радам, з урахуванням, зокрема, інвестиційних намірів юридичних та фізичних осіб щодо забудови та іншого використання території.
73.          Апеляційний суд вважав, що визначений законом порядок та спосіб реалізації таких повноважень у спірних правовідносинах порушений не був й за межі своїх повноважень відповідачі не виходили.
Щодо відповідності затвердженої спірними рішеннями містобудівної документації вимогам законодавства у сфері містобудівної діяльності та ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту» і ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудов міських і сільських поселень»
74.          Суд апеляційної інстанції у цій частині доводів враховував, що відповідно до Експертного звіту Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи» від 17 березня 2020 року № 11/1, складеного за результатами розгляду проекту містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану розвитку міста Дніпра» і зняття зауважень, зміст зазначеної містобудівної документації відповідає законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань планування та забудови територій, а також вимогам завдання на розроблення містобудівної документації. При цьому в таблиці «Площадки під розміщення багатоквартирного будівництва на розрахунковий строк» (сторінка 53 пояснювальної записки) чітко зазначено, що площадка по проспекту Гагаріна-вул. Ласточкіна віднесено до площадок під розміщення багатоквартирного будівництва за рахунок реконструкції.
75.          Також підкреслював, що станом на момент прийняття оскаржених рішень складені у спірних відносинах експертні звіти щодо проєктів містобудівної документації були чинними та не оскаржувалися, відповідно, за висновками суду, за наявності позитивного висновку експертизи містобудівної документації, у міської ради були відсутні підстави для неприйняття рішення про затвердження такої містобудівної документації. 
76.          За позицією суду апеляційної інстанції, оскільки експертні звіти щодо затвердженої спірними рішеннями відповідачів проєктів містобудівної документації були чинними та не оскаржувалися, вони є належними доказами відповідності змісту містобудівної документації законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань планування і забудови територій, а також вимогам завдань з розроблення містобудівної документації.
77.          Стосовно дотримання законодавчо визначених підстав та встановленої процедури під час прийняття рішення Дніпровської міськради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра», колегія суддів звертала увагу на те, що внесення змін до затвердженої містобудівної документації та внесення змін до рішення про затвердження містобудівної документації є два абсолютно різних за своєю правовою природою та процедурою випадки, оскільки у першому випадку є чітко визначена чинним законодавством України процедура розроблення містобудівної документація, що передбачає прийняття рішення про розроблення містобудівної документації, проведення громадських обговорень, розгляд містобудівної документації на архітектурно-містобудівній раді, проведення експертизи, тощо, а в другому випадку має місце лише внесення певних змін до самого рішення про затвердження містобудівної документації, яка вже пройшла всі визначені законодавцем процедури, і не стосується зміни вже затвердженої документації.
78.          Суд з`ясував, що оскаржене рішення Дніпровської міськради від 02 вересня 2020 року       № 84/60 жодним чином не зачіпає зміст вже затвердженої раніше проектної документації та прийняте у зв`язку з необхідністю врахування особливостей розроблення детальних планів території на період до приведення плану зонування території міста у відповідність до матеріалів затвердженого Генерального плану зі змінами.
79.          Таким чином апеляційний суд виснував, що відповідач обґрунтовано та законно прийняв рішення від 02 вересня 2020 року № 84/60, у пункті 2.2 якого саме і зазначив, що до затвердження проекту внесення змін до плану зонування території м. Дніпро розроблення, погодження та затвердження детальних планів територій здійснюється відповідно до генерального плану розвитку м. Дніпра.
Щодо порушених прав позивачки
80.          Досліджуючи вказане питання, суд апеляційної інстанції виходив з того, що «цільове призначення земельної ділянки» у розумінні Земельного кодексу України та «функціональне призначення території» у розумінні містобудівної документації, розробленої відповідно до містобудівного законодавства та державних будівельних норм, не є тотожними і однорідними поняттями в регулюванні земельних правовідносин, оскільки в межах певної функціональної території населеного пункту, визначеної містобудівною документацією, зокрема Генеральним планом, можуть бути різні цільові призначення земельних ділянок.
81.          У зв`язку з цим у оскарженій в касаційному порядку постанові суду апеляційної інстанції відзначено, що прийняття відповідачем оспорених позивачкою рішень не покладає на неї обов`язку щодо зміни цільового призначення та не обмежує її права щодо користування земельною ділянкою за чинним цільовим призначенням.
82.          Тобто, за висновками апеляційного суду, позивачка і надалі може використовувати земельну ділянку за чинним її цільовим призначенням, з огляду на що рішення про затвердження проекту змін до Генерального плату міста і Плану зонування території її прав та інтересів не порушує, а побоювання про можливі порушення прав у майбутньому є безпідставними.
83.          Апеляційний суд акцентував увагу й на тому, що відповідно до спірного у цій справі рішення щодо затвердження проєкту змін до генерального плану міста, багатоквартирне будівництво передбачається здійснювати на вільних від забудови територіях, на територіях об`єктів, які не функціонують або виносяться зі зміною функціонального призначення, чи за рахунок реконструкції (щодо площадки з детальним планом території).
84.          Виходячи з такого, суд апеляційної інстанції виснував, що побоювання позивачки стосовно імовірного здійснення будівництва багатоквартирного житлового будинку поруч з її земельною ділянкою та домоволодінням у зв`язку з віднесенням відповідної території до зони багатоквартирної житлової забудови є не тільки безпідставним, а й суперечить інтересам як громади міста в цілому, так й інших власників земельних ділянок, розташованих по пр. Гагаріна, який є центральною магістральною вулицею міста Дніпро, на якій вже розташовано працюючі багатоповерхові магазини, офіси, установи та житлові будинки.
85.          З цих підстав апеляційний суд вказав на обрання позивачкою неналежного способу судового захисту, і додатково зауважив, що заявлені нею вимоги фактично направлені на спонукання відповідача віднести спірну територію до зони (кварталу) виключно садибної забудови (як це було визначено до 2007 року).
86.          Окрім цього, суд апеляційної інстанції відзначав, що законним способом узгодження різних інтересів у сфері містобудування є громадське обговорення, яке виступає запобіжником порушення важливих інтересів різних груп та осіб й забезпечує їх виявлення та врахування під час прийняття рішень у сфері містобудування.
87.          Проте позивачка не була позбавлена права на участь у громадському обговоренні проєкту спірного рішення Дніпровської міськради, а окремі формальні недоліки у процедурі проведення громадських слухань не можуть слугувати самостійною підставою для скасування цього рішення у відповідній частині, про що зазначив і Верховний Суд у постанові від 30 січня 2024 року, ухваленій за наслідками розгляду цієї справи в касаційному порядку.
88.          Тому, оскільки оприлюднення загальнодоступної інформації про громадські слухання є належним виконанням обов`язків, передбачених Законом «Про регулювання містобудівної діяльності», а позивачкою у встановленому законом порядку не доведено та не підтверджено доказами вчинення з боку відповідачів протиправних дій на позбавлення саме її права участі у громадських слухань, колегія суддів вважає, що сама собою пасивна поведінка позивачки не може свідчити про протиправні дії ради чи ухвалення нею протиправного рішення. Відповідно, апеляційний суд відхилив доводи позивачки у наведеній частині як доказ протиправності та нечинності оскаржуваних нею у цій справі рішень відповідача.
89.          Зважаючи, що функціональне призначення спірних територій фактично змінено рішенням Дніпровської міськради від 20 вересня 2017 року № 82/24 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра», суд апеляційної інстанції визначив, що правомірність інших оскаржених у цій же справі рішень відповідача залежить від оцінки вищезгаданого рішення. Тобто інші вимоги заявленого у цій справі позову є похідними і залежать від задоволення вимоги про визнання протиправним та скасування рішення Дніпровської міськради від 20 вересня 2017 року № 82/24 як основної у спорі.
90.          Зрештою, оскільки адміністративне судочинство спрямоване саме на захист порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин і обов`язковою умовою надання правового захисту адміністративним судом є наявність відповідного порушення суб`єктом владних повноважень прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, апеляційний суд, встановивши відсутність з боку відповідачів порушень вимог чинного законодавства під час прийняття оскаржуваних у цій справі рішень і безпосереднього порушення прав або інтересів позивачки, констатував відсутність правових підстав для задоволення адміністративного позову Синах К.В.
I.IV Короткий зміст вимог касаційної скарги
91.          Не погоджуючись з постановою апеляційного суду, позивачка та третя особа подали касаційні скарги, в яких, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
II. ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
92.          Підставами касаційного оскарження ухваленої у цій справі постанови суду апеляційної інстанції, з огляду на які відкриті касаційні провадження, скаржники зазначають пункти 1, 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
93.          Наявність таких підстав обґрунтовують тим, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові застосував норми права без врахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20, від 30 серпня 2022 року у справі       № 810/1044/18, від 24 січня 2023 року у справі № 160/7600/20, від 25 вересня 2024 року у справі № 280/6829/23, від 27 березня 2024 року у справі № 128/2833/17, від 06 серпня 2024 року у справі № 822/4867/14 та від 07 листопада 2024 року у справі № 400/2129/20.
94.          Крім того, скаржники вказують на відсутність висновків Верховного Суду щодо:
-           застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, примітки до пункту 3.3 та пункту 9.1. ДБН 360-92**; пунктів 6.2, 6.3 ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту»;
-          застосування норм права у подібних правовідносинах щодо:
обов`язковості застосування ДСТУ-Н Б Б.1.1-10:2010 «Настанова з виконання розділів «Охорона навколишнього природного середовища» з огляду на приписи частини першої статті 32 Закону України Про охорону навколишнього природного середовища, пункту 1 частини першої статті 15 Закону України «Про екологічну експертизу», абзацу другого статті 5, частини першої статті 16 Закону України «Про основи містобудування», частини першої статті 9, абзацу третього частини першої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 23 Закону України «Про стандартизацію», абзацу третього пункту 1.5 Порядку розроблення містобудівної документації;
щодо обов`язковості при плануванні обґрунтування спеціальними техніко-економічними розрахунками, містобудівними і санітарно-гігієнічними вимогами, які передбачені пунктом 3.8 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень»;
щодо відсутності містобудівного моніторингу при прийнятті рішень Дніпровської міської ради від 21 лютого 2024 року № 74/47 та № 75/47 та неврахування обов`язковості здійснення містобудівного моніторингу перед внесенням змін до містобудівної документації, як це передбачено пунктом 9 Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 вересня 2021 № 926.
95.          У відзиві на касаційні скарги ОСОБА_1 та позивачки третя особа - ОСОБА_4 наполягає на тому, що рішення суду першої інстанції, ухвалене у справі, яка розглядається, відповідає закону і скасоване апеляційним судом помилково, у зв`язку з чим просить касаційні скарги задовольнити.
96.          Дніпровська міська рада у відзиві на касаційні скарги наполягає на правильності викладених судом апеляційної інстанції висновків по суті спору, а доводи скарг вважає необґрунтованими, у зв`язку з чим просить у їх задоволенні відмовити та залишити без змін оскаржену в касаційному порядку постанову апеляційного суду.
97.          Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради у відзиві на касаційну скаргу позивачки наводить аргументи про те, що касаційна скарга, на його думку, є повністю безпідставна та не підлягає задоволенню. Вважає, що у цьому випадку відсутні підстави для касаційного оскарження ухваленої в цій справі постанови апеляційного суду й такі у касаційній скарзі не наведені. З вказаних підстав Департамент просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення - без змін.
98.          Аналогічну позицію щодо доводів та вимог касаційної скарги ОСОБА_2 займає і третя особа - ТОВ «НЕСТ СІТІ», яка також просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - без змін.
ІІІ. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
ІІІ.I Оцінка доводів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій
99.          Відповідно до частин першої - третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
100.          Згідно з частинами першою, другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
101.          Перевіряючи у межах повноважень, встановлених процесуальним законом, та доводів касаційних скарг, які слугували підставою для відкриття касаційного провадження у справі, що розглядається, правильність застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального і дотримання ними норм процесуального права, а також надаючи оцінку аргументам сторін, Верховний Суд виходить з такого.
Щодо доводів касаційних скарг про неврахування судом апеляційної інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду
102.          У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що суд апеляційної інстанції вказав про законність рішень Дніпровської міськради від 02 вересня 2020 року № 84/60 та від 20 жовтня 2021 року № 212/11, незважаючи на їх визнання протиправними і нечинними судом у справі 160/19750/22 (рішення набрали законної сили у тому числі після перегляду Верховним Судом), чим не врахував правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20, щодо обов`язковості судового рішення, яка є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених статтею 129-1 Конституції України, статтею 14, 370 Кодексу адміністративного судочинства України.
103.          Скаржниця стверджує що зазначені висновки щодо застосування норм права, незалежно від подібності правовідносин, в яких виник спір у справі, яка розглядається, та у справі                № 420/177/20, є універсальними, оскільки стосуються необхідності врахування судових рішень, які набрали законної сили.
104.          У світлі таких доводів Верховний Суд звертає увагу на зміст ухваленої у цій справі апеляційним судом та оскарженої в касаційному порядку постанови, який засвідчує, що під час апеляційного перегляду справи суд врахував наявність ухвали Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 20 червня 2024 року, якою провадження у справі закрите в частині позовних вимог про визнання протиправним та нечинним пункту 1 рішення Дніпровської міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60 і рішення Дніпровської міської ради від 20 жовтня 2021 року № 212/11.
105.          Суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи врахував і те, що зазначена ухвала в апеляційному порядку учасниками справи не оскаржується, у зв`язку з чим не знайшов правових підстав та необхідності перевіряти законність рішення суду першої інстанції у зазначеній частині, яка стосується закриття провадження у справі за вищевказаними вимогами.
106.          Відповідні мотиви суд апеляційної інстанції навів у своїй постанові, у якій також не викладав жодних висновків стосовно законності (правомірності) або незаконності (неправомірності) вищезгаданих рішень відповідача, про що можна стверджувати зі змісту ухваленої цим судом постанови.
107.          У касаційній скарзі не наведені покликання на конкретні текстові частини постанови суду апеляційної інстанції, яка переглядається в касаційному порядку.
108.          При цьому, в резолютивній частині постанови апеляційного суду вказано про скасування рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог і ухвалення в цій частині нового судового рішення про відмову в позові.
109.          Своєю чергою, як слідує зі змісту резолютивної частини рішення суду першої інстанції, у ній взагалі відсутні жодні згадки про пункт 1 рішення Дніпровської міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60 і про рішення Дніпровської міської ради від 20 жовтня 2021 року № 212/11, висновків стосовно яких по суті суд не викладав.
110.          Відсутні такі відомості та висновки й у рішенні суду першої інстанції у тій частині, яка стосується відмови у позові, а також у постанові апеляційного суду, в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції.
111.          З огляду на вищезазначене Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо неврахування судом першої інстанції висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 01 лютого 2022 року у справі № 420/177/20.
112.          У касаційних скаргах містяться доводи й про те, що суд апеляційної інстанції не врахував викладені у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 810/1044/18, від 24 січня 2023 року у справі № 160/7600/20 та від 27 березня 2024 року у справі № 128/2833/17 висновки про те, що прийняття рішення, зокрема, про затвердження генерального плану населеного пункту без проведення державної екологічної експертизи свідчить про порушення відповідачем правових норм Закону України «Про екологічну експертизу».
113.          Неврахування у оскарженій постанові апеляційного суду вищенаведених висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, за доводами касаційної скарги, виявляється, зокрема, у тому, що експертний звіт, складений у спірних правовідносинах за результатами проведення експертизи містобудівної документації, за своїм змістом не відповідає висновку державної екологічної експертизи, а тому не може свідчити про дотримання відповідачем норм Закону України «Про екологічну експертизу» й не вказує на те, що затвердження проєкту містобудівної документації щодо внесення змін до генерального плану населеного пункту відбулось у встановленому законом порядку.
114.          Водночас, слід врахувати, що Верховний Суд, розглядаючи цю справу у касаційному порядку, у постанові від 30 січня 2024 року, якою справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції, вже надавав оцінку доводам ОСОБА_2 щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції положень статей 10, 11 та 14 Закону України «Про екологічну експертизу», пункту «а» частини першої статті 27, частини першої статті 28 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», з огляду на неврахування правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 24 січня 2023 року у справі № 160/7600/20.
115.          Так, Верховний Суд у пункті 180 постанови від 30 січня 2024 року, ухваленій у справі, яка розглядається, врахував, що відповідно до встановлених у справі обставин Департамент та ДП «УДНДІ «Діпромісто» імені Ю.М. Білоконя» уклали договір від 11 червня 2013 року № 06/2013 про проведення експертизи змін до Генерального плану міста. Зі змісту позитивного Експертного звіту з додатками щодо розгляду містобудівної документації від 13 липня 2017 року № 00-2115-16/МД судами встановлено, що експертній оцінці також піддавалися екологічні питання.
116.          На цій підставі, а також з урахуванням правового висновку Верховного Суду, викладеного, зокрема, у постанові від 14 серпня 2019 року у справі № 806/90/16, стосовно того, що висновок Департаменту екології у складі Експертного звіту містобудівної документації є достатнім, щоб вважати, що така документація пройшла необхідну процедуру експертизи, включаючи екологічну, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість вищевикладених доводів касаційної скарги ОСОБА_2 .
117.          Проте Верховний Суд, направляючи цю справу на новий розгляд, звернув увагу на те, що суди попередніх інстанцій не оцінювали Експертний звіт від 13 липня 2017 року № 00-2115-16/МД, зокрема висновки з екологічних питань, на їх відповідність Закону України «Про екологічну експертизу».
118.          За наведеного, Суд вважав, що для правильного вирішення спору щодо правомірності рішення Дніпровської міськради від 20 вересня 2017 року № 82/24 у частині, що стосується віднесення території, обмеженої пр. Гагаріна - вул. Ласточкіна (Гнатюка) - вул. Армійська       (2,5 га) у м. Дніпро, до проєктної території багатоквартирної забудови за рахунок реконструкції кварталів садибної забудови, судам необхідно було, у тому числі, надати правову оцінку висновків з екологічних питань, що містяться в Експертному звіті від 13 липня 2017 року            № 00-2115-16/МД, на їх відповідність Закону України «Про екологічну експертизу».
119.          З урахуванням таких мотивів Верховного Суду, суд апеляційної інстанції під час нового розгляду цієї справи в оскарженій постанові зазначив, що Експертний звіт, як можна стверджувати з його змісту, містить оцінку заходів з охорони та оздоровлення навколишнього природного середовища міста й засвідчує відповідність проєкту внесення змін до генерального плану розвитку міста вимогам законодавства, зокрема, містить висновок про можливості його затвердження.
120.          Апеляційний суд, дослідивши наявні у справі докази, з`ясував, що за змістом вказаного Експертного звіту основними заходами з інженерної підготовки території, наміченими на розрахунковий етап є: захист від затоплення та підтоплення; розчищення русел рік та водойм; ліквідація заболоченостей; протизсувні, протиерозійні заходи; берегоукріплення; заходи на просадних ґрунтах; рекультивація порушених територій. При цьому, в генеральному плані запропоновано низку планувальних та технічних заходів з охорони й оздоровлення навколишнього середовища м. Дніпропетровська, а саме: заходи по охороні атмосферного повітря, водного басейну, ґрунтів, зменшення впливу фізичних факторів на навколишнє середовище, зокрема - шумового забруднення від залізниці, автомобільного та авіаційного транспорту, впорядкування та озеленення санітарно-захисних зон, винесення за межі населеного пункту шкідливих та нерентабельних підприємств тощо» (сторінка 13 додатку Експертного звіту).
121.          Під час нового розгляду справи у суді апеляційної інстанції з`ясовано, що на виконання вимог ДБН Б.1.1-15:2012 у спірному проєкті змін до містобудівної документації здійснений аналіз відомостей про стан навколишнього природного середовища, який викладений на сторінках 26-43 пояснювальної записки до проєкту внесення змін до генерального плану розвитку міста (розділ «Еколого-містобудівне обґрунтування»), а пропозиції щодо охорони навколишнього природного середовища - в розділі «Пропозиції щодо поліпшення санітарно-епідеміологічного стану території міста», які детально описані на сторінках 88-93 пояснювальної записки, на чому акцентована увага й у Експертному звіті на його сторінці 13 додатку.
122.          З`ясувавши такі обставини і перевіривши їх доказами, наявними у матеріалах справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відповідність висновків звіту вимогам Закону України «Про екологічну експертизу».
123.          Верховний Суд не знаходить підстав для визнання таких висновків очевидно необґрунтованими і такими, що не засновані на фактичних обставинах справи та сформовані з помилковим застосуванням релевантних спірним правовідносинам нормах матеріального права.
124.          Оцінка ж доводів касаційної скарги позивачки у вищенаведеній частині у тому вигляді, в якому вони сформульовані, вимагає повторного з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, що, однак, виходить за межі перегляду судових рішень судом касаційної інстанції, окреслених у статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
125.          З цих підстав Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неврахування судом апеляційної інстанції викладених у постановах Верховного Суду від 30 серпня 2022 року у справі № 810/1044/18, від 24 січня 2023 року у справі № 160/7600/20 та від 27 березня 2024 року у справі № 128/2833/17 висновків щодо застосування норм права.
126.          На обґрунтування доводів про неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах від 25 вересня 2024 року у справі № 280/6829/23 та від 06 серпня 2024 року у справі № 822/4867/14, скаржники наводять аргументи про те, що за правилами частини четвертої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
127.          У постановах Верховного Суду, на які як на приклад неоднакового правозастування покликаються скаржники, викладений висновок про те, що наведені положення процесуального закону наділяють апеляційні адміністративні суди надавати оцінку доказам, які не були заявлені у суд першої інстанції, у передбачених Кодексом адміністративного судочинства України випадках, а саме - якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Таким чином, суд апеляційної інстанції досліджує нові докази, якщо визнає, що вони не могли бути надані суду першої інстанції або відмова в їх прийнятті визнана необґрунтованою. Висновок про визнання чи невизнання цих обставин такими, що мають значення для розгляду справи, має бути викладений в судовому рішенні.
128.          За доводами касаційних скарг, відповідачем - Дніпровською міською радою 20 листопада 2024 року було долучено клопотання з додатковими доказами.
129.          Скаржники вважають, що суд апеляційної інстанції, в порушення норм процесуального права, за відсутності жодного обґрунтування неможливості подання доказів до суду першої інстанції та/ або інших поважних причин, відхиливши клопотання представника позивача щодо неврахування доказів, яке з невідомих причин у справі відсутнє, долучив до матеріалів справи нові докази, подані відповідачем під час апеляційного перегляду справи, й врахував їх у оскаржуваній постанові як такі, що містять інформацію стосовно предмету доказування справі, послався на них у мотивах по суті спору як на належні, допустимі, достатні та достовірні.
130.          Проте Верховний Суд оцінює такі доводи критично, оскільки у оскаржуваній постанові апеляційний суд надавав оцінку аргументам, зокрема, сторони позивача щодо порушення порядку подання відповідачами під час апеляційного перегляду справи додаткових доказів, у чому представники позивача вбачали зловживання зі сторони відповідача процесуальними правами. Однак такі аргументи суд апеляційної інстанції відхилив, навівши стосовно цього відповідні мотиви у своїй постанові.
131.          У контексті вказаного апеляційний суд також звертав увагу на пункт 218 постанови Верховного Суду від 30 січня 2024 року, ухваленій у цій справі, стосовно необхідності під час нового розгляду, зокрема, встановити всі обставини, що стосуються обсягу та змісту спірних правовідносин і охоплюються предметом доказування. У цьому ж пункті постанови Верховного Суду наголошено, що в разі необхідності суд може зобов`язати сторони надати докази, яких не буде вистачати для з`ясування обставин справи, або ж витребувати такі докази у інших осіб, в яких вони можуть знаходитися.
132.          Поряд із цим, суд апеляційної інстанції у своїй постанові вказав на неврахування судом першої інстанції вищевказаного, а згідно з протоколом судового засідання від 24 грудня 2024 року, суд, вислухавши думку присутніх у засіданні учасників щодо поданого стороною позивача клопотання про повернення і неврахування додаткових доказів, порадившись на місці та без виходу до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, занесену секретарем судового засідання до протоколу, якою ухвалив у задоволенні такого клопотання відмовити.
133.          В ухвалі Третього апеляційного адміністративного суду від 25 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні відводу колегії суддів, суд зазначив, що клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень Департаменту по роботі з активами Дніпровської міської ради від 23 грудня 2024 року з додатками були надіслані в електронній формі з використанням підсистеми Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електроний суд» та зареєстровані Третім апеляційним адміністративним судом за вх. № 93314124 від 24 грудня 2024 року, що і було з`ясовано саме у судовому засіданні у цей день. За загально встановленими процесуальним законом правилами, безпосередньо у судовому засіданні судом та іншими учасниками процесу здійснюється вивчення фактичних даних, якими сторони обґрунтовують свої вимоги чи заперечення, належність та дослідження долучених до матеріалів справи доказів, а питання їх допустимості, достовірності, достатності, також як і їх оцінка з точки зору їх повноти, несуперечності, своєчасності подання та можливість/неможливість їх врахування чи відхилення, судом здійснюється в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного рішення у справі.
134.          Наведене засвідчує, що питання стосовно можливості долучення до матеріалів справи додаткових доказів було вирішене апеляційним судом у встановленому процесуальним законом порядку з постановленням з цього приводу відповідного судового рішення.
135.          У касаційній скарзі заперечується сам факт можливості долучення до матеріалів справи та врахування судом апеляційної інстанції додаткових, раніше не поданих, доказів, однак не наводиться доводів щодо спростування відповідних мотивів суду з вказаного питання.
136.          Тому Верховний Суд констатує, що вказані у касаційній скарзі доводи стосовно неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах від 25 вересня 2024 року у справі № 280/6829/23 та від 06 серпня 2024 року у справі № 822/4867/14, не є належно обґрунтованими і не є беззаперечним підтвердженням того, що суд апеляційної інстанції під час апеляційного перегляду справи прийняв до розгляду та врахував додатково подані відповідачем докази всупереч норм статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України та без врахування обставин щодо їх подання, оцінки причин, з яких ці докази не були подані раніше.
137.          Верховний Суд враховує і те, що долучені до матеріалів справи та враховані судом апеляційної інстанції докази, які були подані відповідачем і щодо прийняття яких заперечувала, зокрема, сторона позивача, не мали вирішального значення для висновків апеляційного суду по суті спору й були використані у якості додаткового обґрунтування мотивів постанови, а тому, навіть якщо погодитись із доводами касаційних скарг про порушення судом норм процесуального права, то слід врахувати, що такі порушення, в силу приписів частини другої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і законного судового рішення, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
138.          Не знайшли свого підтвердження й аргументи скаржників про те, що клопотання з адресованими до суду апеляційної інстанції вимогами не приймати та не враховувати додатково подані відповідачем докази відсутнє у матеріалах справи, оскільки таке клопотання міститься на а.с. 102 у 23-му томі справи.
139.          Щодо доводів скаржників про неврахування судом апеляційної інстанції висновків Верховного Суду щодо застосування норм права, викладених у постанові від 07 листопада 2024 року у справі № 400/2129/20, колегія суддів зазначає таке.
140.          Виникнення підстав для касаційного оскарження відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, на який у касаційних скаргах посилаються позивачка та третя особа, обумовлюється наявністю саме подібних правовідносин, які виникли у справі, у якій ухвалені судові рішення, щодо оскарження яких порушується питання, та у справах, розглянутих Верховним Судом, на які здійснюється посилання на підтвердження застосування норми права без урахування висновку Суду.
141.          Отже, законодавець чітко визначив які судові рішення, з яких підстав і у яких випадках можуть бути оскаржені до суду касаційної інстанції.
142.          Відповідно до положень цих норм процесуального права касаційний перегляд з указаних мотивів може відбутися за наявності таких складових:
суд апеляційної інстанції застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду;
спірні питання виникли у подібних правовідносинах.
143.          Визначаючи зміст поняття «подібність правовідносин», Велика Палата Верховного Суду у пункті 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16, пункті 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7 та пункті 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі     № 910/24257/16 виходила з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи. Висновки аналогічного змісту містяться й у постановах Верховного Суду України від 21 грудня 2016 року у справі № 910/8956/15 та від 13 вересня 2017 року у справі № 923/682/16.
144.          Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц).
145.          При цьому, встановлюючи обов`язковим при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду, частина п`ята статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України презюмує застосування норм права саме у подібних правовідносинах.
146.          У постанові ж Верховного Суду від 07 листопада 2024 року у справі № 400/2129/20, на яку як на приклад неоднакового застосування покликаються скаржниці, Суд визнав обґрунтованими та погодився з висновками судів попередніх інстанції про те, що недотримання органами місцевого самоврядування, уповноваженим на розроблення та затвердження проєкту плану зонування населеного пункту, вимог законодавства щодо проведення громадських слухань стосовно такої містобудівної документації не можна віднести до формальних, тобто не суттєвих помилок, й це зумовлює протиправність рішення про її затвердження та наявність підстав для його скасування в судовому порядку.
147.          Такий висновок щодо застосування норм права сформований Верховним Судом за обставин, коли проєкт плану зонування території населеного пункту та рішення про його затвердження уповноваженим на те органом вже були предметом судового розгляду і були визнані протиправними та скасовані з підстав порушення уповноваженим органом встановленого законом порядку проведення громадських слухань, зокрема, в частині неврахування пропозицій, висловлених під час публічного обговорення вказаної містобудівної документації.
148.          У справі № 400/2129/20 суди першої та апеляційної інстанції також з`ясували, що відповідач - відповідна місцева рада повторно затвердили той самий проєкт містобудівної документації без його публічного (громадського) обговорення, не усунувши попередні недоліки і порушення у такій процедурі, які стосувались, у тому числі. Неврахування пропозицій громадськості.
149.          У справі ж, яка розглядається, суд апеляційної інстанції з`ясував, що рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра» було прийняте у зв`язку з визнанням протиправним та нечинним пункту 1 рішення Дніпровської міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60 «Про затвердження проекту внесення змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра», про що Дніпропетровським окружним адміністративним судом було ухвалене рішення від 01 серпня 2023 року у справі № 160/19750/22.
150.          Поряд із цим апеляційний суд установив, що єдиним недоліком в діях Дніпровської міської ради та її виконавчих органів судом у справі № 160/19750/22 було визначено саме недотримання строків внесення змін до Генерального плану. При цьому, судом у цій справі не висловлювалося будь-яких зауважень до розробника містобудівної документації, у тому числі стосовно порушень або суттєвих недоліків під час громадського обговорення проєкту внесення змін до Генерального плану.
151.          З`ясовані у справі, що розглядаються обставини, які відображені в оскарженій постанові апеляційного суду, підтверджують, що проєкт внесення змін до генерального плану розвитку    м. Дніпра, затверджений рішенням відповідача від 21 лютого 2024 року № 74/47, розроблений на виконання того ж самого рішення Дніпровської міськради, що й проєкт змін до Генерального плану розвитку м. Дніпра, який був затверджений пунктом 1 рішення Дніпровської міської ради від 02 вересня 2020 року № 84/60, й фактично дублює зміст такого рішення в частині спірних територій.
152.          Такі ж обставини встановлені апеляційним судом й щодо рішення Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 75/47 «Про затвердження проекту внесення змін до плану зонування території м. Дніпра», яке є похідним від вищевказаного рішення від 21 лютого 2024 року             № 74/47.
153.          Варто врахувати й те, що Розглядаючи цю справу в касаційному порядку, Верховний Суд у постанові від 30 січня 2024 року погодився з висновком апеляційного суду про те, що позивачка не була позбавлена права на участь у громадському обговоренні проєкту спірного рішення Дніпровської міськради від 20 вересня 2017 року № 82/24, з огляду на що окремі формальні недоліки у процедурі проведення громадських слухань не можуть слугувати самостійною підставою для скасування цього рішення у відповідній частині.
154.          У цій же постанові Верховний Суд, враховуючи вищевикладене, відхилив доводи позивачки в частині неправильного застосування судом апеляційної інстанції Порядку проведення громадських слухань щодо врахування громадських інтересів під час розроблення проектів містобудівної документації на місцевому рівні.
155.          Отже, з таких обставин, з`ясованих судами попередніх інстанцій у справі, яка розглядається, констатується, що громадське обговорення питання змін до генерального плану розвитку м. Дніпра, які вносились за проєктом містобудівної документації в частині спірних територій, затвердженої рішеннями Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 та № 75/47, вже відбувалось і громадськість свої пропозиції та зауваження щодо таких змін вже висловлювала. Суттєвих порушень у такій процедурі, за результатом її перевірки на предмет законності у справі, яка розглядається, не встановлено, а також наголошено, що позивачка не була позбавлена права взяти участь у таких обговореннях.
156.          Тому й вимоги позивачки про визнання протиправними та нечинними рішень Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 та № 75/47 лише з огляду на вищевказані доводи обґрунтовано визнані судом апеляційної інстанції безпідставними, оскільки порушення її прав у зв`язку з такими рішеннями в контексті їх публічного обговорення не доведено. За таких фактичних обставин справи задоволення зазначених позовних вимог означатиме повторне обговорення на громадських слуханнях тих самих питань щодо змін до містобудівної документації, які вже були предметом публічних слухань, законність яких та відсутність у зв`язку з цим порушення прав позивачки підтверджена в судовому порядку. Задоволення позову в зазначеній частині за наведених умов не відповідатиме завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом, що є одним з критеріїв законності та обґрунтованості судових рішень, визначених у статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
157.          З огляду на таке Верховний Суд, надавши оцінку доводам касаційних скарг, які зумовили відкриття касаційного провадження у справі, що розглядається, не знаходить достатніх і належно обґрунтованих підстав для визнання помилковими висновків суду апеляційної інстанції в часині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання протиправними та нечинними рішень Дніпровської міськради від 21 лютого 2024 року № 74/47 та № 75/47.
158.          Не спростовують такого висновку суду касаційної інстанції й покликання касаційних скарг на неврахування апеляційним судом правових позицій Верховного Суду, викладених у постанові від 07 листопада 2024 року у справі № 400/2129/20, оскільки обставини та умови застосування норм матеріального права у вказаній справі та у справі, що розглядається, а отже й правовідносини, у яких виник спір, не є подібними.
159.          Що стосується доводів касаційних скарг про відсутність висновків Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, зокрема, примітки до пункту 3.3 та пункту 9.1. ДБН 360-92**; пунктів 6.2, 6.3 ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», то з цього приводу колегія суддів звертає увагу на таке.
160.          Згідно з основними термінами та їх визначенням, що містяться у статті 1 Закону України від 05 листопада 2009 року № 1704-VI «Про будівельні норми», у редакції, станом на момент прийняття відповідачем оспореного у цій справі рішення від 20 вересня 2017 року № 82/24 «Про затвердження проекту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра», будівельні норми - затверджений суб`єктом нормування підзаконний нормативний акт технічного характеру, що містить обов`язкові вимоги у сфері будівництва, містобудування та архітектури.
161.          Станом на момент прийняття відповідачем спірних у цій справі рішень у 2020-2024 роках діяла і є чинною редакція Закону України «Про будівельні норми», стаття 1 якої визначає будівельні норми як нормативний акт технічного характеру, що встановлює обов`язкові вимоги до об`єкта нормування у будівництві.
162.          Згідно з частиною десятою статті 10 цього ж Закону будівельні норми не містять правових норм.
163.          Проте, за змістом частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України Верховний Суд як суд касаційної інстанції, зокрема, перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
164.          За приписами частин першої, другої статті 7 цього ж Кодексу, яка визначає джерела права, які застосовуються судом, суд вирішує справи відповідно до Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
165.          Зі змісту наведених положень законодавства констатується, що будівельні норми, які за своєю сутністю та визначенням цього поняття належать до нормативного акту технічного характеру й не місять правових норм, не належать до джерел права, які застосовуються судом.
166.          У зв`язку з цим як суди першої та апеляційної інстанцій під час розгляду і вирішення адміністративних справ та їх апеляційного перегляду, так і Верховний Суд під час касаційного розгляду справ, не можуть формувати висновки щодо їх застосування як норм права.
167.          Проте, Верховний Суд підкреслює, що правило стосовно обов`язковості застосування будівельних норм або їх окремих положень для всіх суб`єктів містобудування закріплене у частині першій статті 11 Закону України «Про будівельні норми» й саме ці норми як норми права підлягають застосуванню у справі, яка розглядається, оскільки вони слугують правовим обґрунтування заявлених у позові підстав, що пов`язані з недотриманням, на думку позивачки, відповідних будівельних норм відповідачами при розробленні та затвердженні змін до такої містобудівної документації на місцевому рівні як генеральний план та план зонування населеного пункту.
168.          Застосовуючи вищевказані норми права та беручи до уваги висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 30 січня 2024 року, ухваленій у справі, яка розглядається, суд апеляційної інстанції при новому розгляді справи та її апеляційному перегляді на підставі наявних у матеріалах справи доказів перевірив обставини, охоплені предметом доказування, та доводи сторін стосовно відповідності / невідповідності затвердженої спірними рішеннями Дніпровської ради проєктів містобудівної документації вимогам будівельних норм, зокрема, ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту» та ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень».
169.          Так, апеляційний суд з`ясував, що за змістом пояснювальної записки проекту внесення змін до генерального плану розвитку міста (розділ «Еколого-містобудівне обґрунтування») на сторінці 26 зазначено: «Матеріали проекту внесення змін до генерального плану вирішують основні принципові питання з планування територій і не можуть бути використані замість спеціальних проектів, схем та програм розвитку галузей економіки, охорони навколишнього середовища та здоров`я населення, пам`яток історії культури, інженерного захисту й підготовки території, розвитку систем транспорту, безпеки та організації дорожнього руху, інженерного обладнання тощо. При складанні зазначеної документації повинні враховуватись пропозиції відповідних розділів генерального плану (ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту»)»; а на сторінці 125 стосовно плану зонування території міста зазначено, що «освоєння територій з несприятливими інженерно-геологічними умовами виконується відповідно до проектної документації. Перед початком проектування необхідне проведення інженерно - геологічних вишукувань. Умови освоєння ділянок, які потрапляють до цієї категорії, визначаються з урахуванням прогнозу зміни інженерно гідрологічних умов та висновків відповідних інженерних служб. При освоєнні таких ділянок особливо необхідно дотримуватись умови комплексної забудови території та наявності єдиного рішення по інженерній підготовці всієї території під забудову, що виключає прояв ризиків розвитку несприятливих інженерно-геологічних процесів, а також врахування сейсмічності території відповідно класів наслідків відповідальності».
170.          З у рахуванням зазначеного апеляційний суд виснував, що за своїм змістом матеріали оскарженої містобудівної документації в частині відображення існуючих планувальних обмежень та визначення заходів з інженерної підготовки території повністю відповідають вимогам нормативних актів, у зв`язку з чим суд визнав помилковим врахування судом першої інстанції тверджень позивача про порушення відповідачами будівельних норм при розробці оскаржуваних проектів генерального плану розвитку та плану зонування території міста, у тому числі і в частині інженерного захисту території.
171.          Окрему увагу суд апеляційної інстанції звернув на чинний і ніким не оскаржений експертний звіт Державного підприємства «Спеціалізована державна експертна організація - Центральна служба Української державної будівельної експертизи» від 17 березня 2020 року     № 11/1, складений за результатами розгляду проекту містобудівної документації «Внесення змін до генерального плану розвитку міста Дніпра» і зняття зауважень, яким встановлено, що зміст зазначеної містобудівної документації відповідає законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань планування та забудови територій, а також вимогам завдання на розроблення містобудівної документації. У зв`язку з цим у вказаному звіті констатовано, що проєкт містобудівної документації може бути рекомендований до затвердження у встановленому законодавством порядку.
172.          Зазначений експертний звіт був врахований апеляційним судом як належний доказ відповідності змісту затвердженої у спірних правовідносинах містобудівної документації законодавству, будівельним нормам, державним стандартам і правилам, рішенням органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з питань планування і забудови територій, а також вимогам завдань з розроблення містобудівної документації.
173.          У постанові суду апеляційної інстанції виокремлено, що за змістом вказаного експертного звіту: «Основними заходами з інженерної підготовки території, наміченими на розрахунковий етап є: захист від затоплення та підтоплення; розчищення русел рік та водойм; ліквідація заболоченостей; протизсувні, протиерозійні заходи; берегоукріплення; заходи на просадних грунтах; рекультивація порушених територій. А в генеральному плані запропоновано ряд планувальних та технічних заходів з охорони й оздоровлення навколишнього середовища          м. Дніпропетровська: заходи по охороні атмосферного повітря, водного басейну, ґрунтів, зменшення впливу фізичних факторів на навколишнє середовище, зокрема - шумового забруднення від залізниці, автомобільного та авіаційного транспорту, впорядкування та озеленення санітарно-захисних зон, винесення за межі населеного пункту шкідливих та нерентабельних підприємств тощо» (сторінка 13 додатку експертного звіту).
174.          Виходячи з вищенаведеного, Верховний Суд зазначає, що під час апеляційного перегляду цієї справи після її нового розгляду судом першої інстанції Третій апеляційний адміністративний суд дослідив наявні у справі докази, зокрема, зміст затверджених у спірних правовідносинах проєктів містобудівної документації та експертного висновку щодо неї, і з`ясував, що така документація відповідає, у тому числі, будівельним нормам, зокрема й ДБН 360-92** та ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту».
175.          Доводи касаційної скарги у вищенаведеній частині фактично зводяться до переоцінки судом касаційної інстанції з`ясованих у справі обставин, повторного дослідження доказів, зокрема, на предмет їх відповідності критеріям належності, достатності, достовірності та допустимості, що, однак, не узгоджується з окресленими у статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України межами перегляду судом касаційної інстанції.
176.          Таким чином Верховний Суд не може визнати зазначені доводи касаційних скарг достатньо обґрунтованими і такими, що ставлять під сумнів або спростовують сформовані апеляційним судом висновки по суті спору, а також не знаходить підстав для скасування оскарженої постанови суду апеляційної інстанції з вказаних підстав.
177.          Оцінюючи доводи касаційних скарг стосовно відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норм права у питанні обов`язковості застосування ДСТУ-Н Б Б.1.1-10:2010 «Настанова з виконання розділів «Охорона навколишнього природного середовища» з огляду на приписи частини першої статті 32 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», пункту 1 частини першої статті 15 Закону України «Про екологічну експертизу», абзацу другого статті 5, частини першої статті 16 Закону України «Про основи містобудування», частини першої статті 9, абзацу третього частини першої статті 17 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», статті 23 Закону України «Про стандартизацію» та абзацу третього пункту 1.5 Порядку розроблення містобудівної документації, Верховний Суд виходить з такого.
178.          Згідно з статтею 32 Закону України від 25 червня 1991 року № 1264-XII «Про охорону навколишнього природного середовища» у редакції, чинній на дату прийняття відповідачем рішення від 20 вересня 2017 року № 82/24, державні стандарти в галузі охорони навколишнього природного середовища є обов`язковими для виконання і визначають поняття і терміни, режим використання й охорони природних ресурсів, методи контролю за станом навколишнього природного середовища, вимоги щодо запобігання забрудненню навколишнього природного середовища, інші питання, пов`язані з охороною навколишнього природного середовища та використанням природних ресурсів.
179.          Пунктом 1 частини першої статті 15 Закону України «Про екологічну експертизу» у вищевказаній редакції визначено, що в документації на об`єкти державної екологічної експертизи повинні передбачатися: 1) комплексна еколого-економічна оцінка впливу  запланованої чи здійснюваної діяльності на стан навколишнього природного середовища, використання і відтворення природних ресурсів, оформлена у вигляді окремого тому (книги, розділу) документації і Заяви про екологічні наслідки діяльності.
180.          Поряд із цим, відповідно до частини третьої статті 16 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у редакції, яка діяла на момент прийняття відповідачем рішення від 20 вересня 2017 року № 82/24, склад, зміст, порядок розроблення та оновлення містобудівної документації на місцевому рівні визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування.
181.          Відповідно до положень вищенаведених норм наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України від 13 липня 2013 року № 358 затверджені ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», у пункті 2 розділу 1 якого перелічені нормативні посилання.
182.          Частина третя статті 11 Закону України «Про будівельні норми» визначає, що у разі якщо будівельні норми містять посилання на національні стандарти, що стосуються вимог до виготовлення містобудівної, проектної, науково-проектної та робочої документації, методів проектування, процесів виконання будівельних робіт, методів випробувань, конструктивних та інженерних систем, такі стандарти є обов`язковими до застосування.
183.          Застосовуючи вказані норми права до спірних у цій справі правовідносин, Верховний Суд вважає, що відповідні національні стандарти, зокрема, у галузі охорони навколишнього природного середовища, є обов`язковими для виконання під час розроблення містобудівної документації в разі наявності посилання на них у будівельних нормах, що прямо передбачено законом.
184.          У контексті справи, яка розглядається, та доводів сторін, ДСТУ-Н Б Б.1.1-10:2010 «Настанова з виконання розділів «Охорона навколишнього природного середовища» є обов`язковою для виконання, якщо посилання на неї міститься у ДБН Б.1.1-15:2012 «Склад та зміст генерального плану населеного пункту», і якщо такий розділ документації передбачений вказаними будівельними нормами.
185.          Взявши до уваги вищенаведені положення законодавства та дослідивши зміст ДБН Б.1.1-15:2012, який є доступним для перегляду, зокрема, у мережі Інтернет, з яким обізнаний і Верховний Суд, суд апеляційної інстанції виснував, що зазначені будівельні норми не передбачають у складі проєкту містобудівної документації щодо внесення змін у генеральний план населеного пункту розділу «Охорона навколишнього природного середовища» як окремого структурного елементу, а пункт 2 як й інші приписи ДБН Б.1.1-15:2012 не містить посилання на національний стандарт ДСТУ-Н Б Б.1.1-10:2010.
186.          Оцінка екологічних питань щодо проєкту містобудівної документації про внесення змін у генеральний план населеного пункту у спірних правовідносинах виконувалась у складі експертного звіту та в інших розділах вказаного проєкту й згідно з установленими апеляційним судом обставинами за своїм змістом відповідала Закону України «Про екологічну експертизу», що під час касаційного перегляду ухваленої у цій справі постанови апеляційного суду не спростовано.
187.          У зв`язку з цим Верховний Суд визнає, що суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необов`язковість вищезгаданого національного стандарту під час розроблення проєкту містобудівної документації, затвердженого відповідачем, й такий висновок ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального права.
188.          Верховний Суд критично оцінює твердження скаржниць щодо протиправності спірних рішень Дніпровської міської ради від 21 лютого 2024 року № 74/47 та № 75/47 з огляду на відсутність містобудівного моніторингу, який є обов`язковим і передує внесенню змін до містобудівної документації, як це передбачено пунктом 9 Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 вересня 2021 № 926.
189.          У цій частині доводів касаційних скарг належить врахувати, що відповідно до установлених у цій справі обставин визначення підстав для розроблення проєкту внесення змін до генерального плану розвитку м. Дніпра, затвердженого рішенням Дніпровської міської ради від 21 лютого 2024 року № 74/47, як і саме розроблення такого проєкту здійснювалось на підставі рішення цієї ж Ради, прийнятого до набрання чинності вищезгаданим Порядком, яке є чинним і предметом спору у справі, яка розглядається, не охоплюється.
190.          Тому норми пункту 9 Порядку розроблення, оновлення, внесення змін та затвердження містобудівної документації у цьому випадку обґрунтовано не застосовувались ані судом першої, ані судом апеляційної інстанції, що унеможливлює формування висновку щодо їх застосування у спірних правовідносинах Верховним Судом.
ІІІ.IІ Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
191.          За правилами пункту 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
192.          Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Не може бути скасовано правильне по суті і законне судове рішення з мотивів порушення судом норм процесуального права, якщо це не призвело і не могло призвести до неправильного вирішення справи.
193.          Провівши касаційний розгляд справи у межах доводів касаційних скарг, які слугували підставою для відкриття касаційних проваджень у справі, та повноважень касаційного суду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд не установив наявності достатніх та належно обґрунтованих підстав для скасування ухваленої у цій справі постанови суду апеляційної інстанції та не вважає, що викладені у вказаному судовому рішенні висновки по суті спору та з окремих процесуальних питань, суперечать закону і є очевидно необґрунтованими.
194.          Наведені скаржницями доводи не свідчать про те, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний перегляд цієї справи, неправильно застосував норми матеріального, або порушив норми процесуального права, а також не вказують на невідповідність ухваленої судом постанови критеріям законності та обґрунтованості, визначеним у статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
195.          У зв`язку з цим Верховний Суд вважає, що у задоволенні поданих у цій справі касаційних скарг належить відмовити, а оскаржену постанову суду апеляційної інстанції - залишити без змін.
196.          Керуючись статтями 340, 341, 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення, а постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не оскаржується.

Суддя-доповідач                                                                      Н.В. Коваленко

Судді:                                                                                          Л.В. Тацій

                                                                                          А.А. Єзеров