29.09.25
22-ц/812/1734/25
Провадження № 22-ц/812/1734/25
ПОСТАНОВА
Іменем України
29 вересня 2025 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 490/5953/25
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В., 
розглянувши у спрощеному провадженні без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, Служба у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником – адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною - на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва, постановлену 08 серпня 2025 року під головуванням судді Шолох Л.М., повне судове рішення складено цього ж дня,
В С Т А Н О В И В:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення пені за прострочення сплати аліментів.
Позивач зазначала, що з 19 червня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано заочним рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 02 серпня 2013 року. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з нею. Відповідач з 2013 року не спілкується з дочкою, не бере участі у її вихованні, не піклується про неї, її фізичний, духовний та моральний розвиток, не забезпечує матеріально, чим фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Таким чином, врахувавши конкретні обставини справи, якнайкращі інтереси дитини, позивач вважає, що наявні підстави для застосування до відповідача крайнього заходу впливу у вигляді позбавлення його батьківських прав. Крім того зазначала, що рішенням Березанського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2013 року з відповідача було стягнуто на її користь аліменти на утримання їх спільної дитини, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Станом на сьогоднішній день заборгованість за аліментами складає 240268,31 грн., яка виникла з вересня 2021 року. Із врахуванням зазначеного, за розрахунками за період з січня 2025 року по червень 2025 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь складає: 12 050 грн 95 коп.
Посилаючись на викладене ОСОБА_1 просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно його дочки – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з з нього на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 12 050 грн 95 коп.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2025 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 передано до Березанського районного суду Миколаївської області на підставі п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.
Не погодившись з цією ухвалою представник ОСОБА_1 – адвокат Мотельчук Ю.І. - подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до Центрального районного суду м. Миколаєва. На думку апелянта, суд помилково вважав, що розгляд даної справи повинен відбуватися виключно за зареєстрованим місцем проживання позивача, а не за фактичним місцем її проживання, яке визначено у встановленому законом порядку договором оренди житла. Так в матеріалах справи наявний договір оренди житла від 01 квітня 2025 року, зі змісту якого вбачається, що позивач має фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Центрального району м. Миколаєва. Також позивач має постійне місце роботи у м. Миколаєві, проживає разом із дитиною за вказаною вище адресою, у дитини заключена декларація з лікарем у м. Миколаєві, та вона відвідує навчальний заклад у м. Миколаєві. Все вищезазначене підтверджує той факт, що позивач має постійне місце проживання саме у м. Миколаєві. 
За положеннями ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду про передачу справи на розгляд іншого суду розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на нижчевикладене.
Постановляючи ухвалу про передачу до Березанського районного суду Миколаївської області цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що місце реєстрації позивача знаходиться у межах території Миколаївського району Миколаївської області. Тому, з врахуванням положень частини 1 статті 28 ЦПК України, суд прийшов до висновку про підсудність даної справи Березанському районному суду Миколаївської області.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає вимогам процесуального закону.
Так, за приписами п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.
Перелік справ з альтернативною підсудністю закріплений у статті 28 ЦПК України, зокрема, позови про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Саме на вказану норму процесуального закону посилалася ОСОБА_1 у позові, обґрунтовуючи підсудність справи Центральному районному суду м. Миколаєва.
Згідно зі статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло,в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати; місце перебування - житло або спеціалізована соціальна установа для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, у якому особа, яка отримала довідку про звернення за захистом в Україні, проживає строком менше шести місяців на рік або отримує соціальні послуги; місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), у яких особа отримує соціальні послуги.
У пункті 4 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2022 року № 265, який набрав чинності 14 березня 2022 року передбачено, що особа може задекларувати/зареєструвати своє місце проживання (перебування) лише за однією адресою. У разі коли особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює декларування/реєстрацію місця проживання (перебування) за однією з таких адрес за власним вибором. За адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.  Положення абзацу першого цього пункту не поширюються на осіб, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) яких знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації. Така особа може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання без зняття з реєстрації місця свого попереднього проживання. Особа, адреса задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) якої знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, може задекларувати/зареєструвати місце свого проживання за межами тимчасово окупованої території України без внесення будь-яких відміток до паспорта громадянина України, виготовленого у формі книжечки.  Відомості про адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), що знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, вносяться до реєстру територіальної громади, яка здійснила відповідну реєстраційну дію за межами таких територій. Внесення до реєстру територіальної громади відомостей про адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування) особи на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, здійснюється на підставі: документа, що підтверджує право на проживання в житлі, що знаходиться на територіях, на яких ведуться бойові дії, або тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженого Мінреінтеграції, для яких не визначена дата завершення бойових дій (припинення можливості бойових дій) або тимчасової окупації, або інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про таке житло; або  відомостей про адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), внесених до документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України; або  відомостей про адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), внесених до відомчої інформаційної системи ДМС.
Результат аналізу змісту вказаних норм дозволяє зробити висновок, що особа може мати декілька місць проживання/перебування. Водночас законодавством визначено необхідність проведення реєстрації (декларування) місця проживання/перебування особи, яка може бути здійснена тільки за однією адресою за її власним вибором, в тому числі й на підставі договору оренди житлового приміщення. Реєстрація (декларування) місця проживання/перебування у встановленому порядку має значення для реалізації окремих прав особи, зокрема, під час вибору суду, якому підсудна справа.
Положення частини першої статті 27, частини першої статті 28 ЦПК України імперативно встановлюють, що визначення територіальної юрисдикції (підсудності) здійснюється з урахуванням зареєстрованого місця проживання або перебування фізичної особи - сторони у справі, якщо інше не передбачено законом.
Зазначена вимога процесуального закону унеможливлює зловживання процесуальними правами при визначенні підсудності.
Отже в нормах ЦПК України передбачено використання лише зареєстрованого місця проживання, фактичне місце проживання фізичної особи не має правового значення.
З огляду на викладене, використання для встановлення конкретного суду за визначеною територіальною підсудністю фактичної адреси проживання матиме наслідком невизначеність при вчиненні окремих процесуальних дій, адже фактичне місце проживання може змінюватися чи не щодня. Крім того, особа може мати більше ніж одне фактичне місце проживання, але зареєстроване може бути лише одне місце проживання.
Такі правові висновки викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 24 червня 2024 року у справі № 554/7669/21, які відповідно до вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. 
Відповідач, відповідно до відповіді № 1638667 від 05 серпня 2025 року з Єдиного державного демографічного реєстру, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 . 
Звертаючись до суду з позовною заявою ОСОБА_1 , скориставшись своїм правом на альтернативну підсудність, зазначала, що звертається до Центрального районного суду м. Миколаєва в порядку ч. 1 ст. 28 ЦПК України. 
Водночас, оскільки зареєстрованим місцем проживання позивачки є: АДРЕСА_3 , то Центральний районний суд м. Миколаєва в оскаржуваній ухвалі дійшов вірного висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 28 ЦПК України справа підсудна саме Березанському районному суду Миколаївської області.
Доводи апеляційної скарги, що дана справа підсудна Центральному районому суду м. Миколаєва, у зв`язку з фактичним місцем проживання позивачки в Центральному районі м. Миколаєва, суд апеляційної інстанції до уваги не приймає, оскільки ґрунтуються на помилковому тлумаченні положень діючого процесуального законодавства. 
Оскільки порушень судом норм законодавства не встановлено, то відповідно до ст. 375 ЦПК України колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381,382 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником – адвокатом Мотельчук Юлією Ігорівною - залишити без задоволення, а ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 08 серпня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню до Верховного Суду.

Головуючий                                                        В.В. Коломієць 

Судді:                                                         Н.В. Самчишина

Т.В. Серебрякова 

Повна постанова складена 29 вересня 2025 року.